Справа № 826/8956/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2016 року № 826/8956/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компас"
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень- рішень ,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Компас» (далі - позивач, ТОВ «Компас») з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 29.05.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ «Компас» з податку на прибуток на суму 1 052 899,00 грн. і про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 526 449,50 грн. та від 29.05.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ «Компас» з податку на додатну вартість на суму 1 060 366,00 грн. і про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 530 183,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014, позов було задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.05.2014 № , № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.02.2016 задоволено частково касаційну скаргу відповідача, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.07.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Цією ж ухвалою Вищий адміністративний суд України допустив заміну відповідача Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС України у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем у позовній заяві зазначено, що позивач не погоджується з висновками акта перевірки від 14.05.2014 про порушення позивачем положень Податкового кодексу України, оскільки вказані висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень податкового законодавства при визначенні суми податкового кредиту та витрат є необґрунтованими, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючи щодо незаконності господарської діяльності контрагентів позивача, але ці припущення не мають підтвердження належними доказами.

Представник позивача у судовому засіданні 29 березня 2016 року заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві, а також у поданих суду при повторному розгляді письмових поясненнях представника позивача з доданими документами.

Представник відповідача в судове засідання 29 березня 2016 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був завчасно належним чином повідомлений, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив. При першому розгляді справи відповідач подав суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що під час проведення перевірки позивача встановлено господарські взаємовідносини останнього з підприємствами, які, на думку відповідача, мають ознаки фіктивності, а тому правочини, що укладені між позивачем та контрагентами є такими, що не мали на меті настання реальних господарських наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту та витрат.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, надавши сторонам строк для подання додаткових доказів та пояснень, Окружний адміністративний суд м. Києва завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

За результатами розгляду документів і матеріалів, поданих сторонами, Окружний адміністративний суд м. Києва

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві згідно з пп.75.1.2, п.75.1, ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.11, п.78.1, ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Компас» () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Леонайдс Кепітал» (), ТОВ «Гресленд» (), ТОВ «Девайн Інтервест» (), ТОВ «Велес 368» (), ТОВ «Камфод Естейт» (), ТОВ «Ладготрейд» (), ТОВ «Нью Девелопмент» (), ТОВ «Укрбуд-Капітал» () за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, про що було складено акт перевірки від 14.05.2014 № 181/1/22-20-31028801.

На підставі вищезазначеного акта перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № від 29.05.2014, яким позивачу за порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 1 052 899 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 526 449,5 грн.

- № від 29.05.2014, яким позивачу за порушення п.198.3, 198.6, ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 060 366 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 530 183 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується виключно на обставинах наявності, на думку відповідача, ознак фіктивності в діяльності контрагентів позивача ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент» та, як наслідок, відсутності об'єктів оподаткування ПДВ та податку на прибуток внаслідок безтоварності господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами.

Відсутність об'єктів оподаткування, безтоварність господарських операції та нікчемність правочинів встановлені відповідачем на підставі актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Нью Девелопмент», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Леонайдс Кепітал» та акта документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Камфод Естейт».

Втім, суд вважає необґрунтованими вказані вище висновки відповідача, з огляду на наступне.

Приписами ст. 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину.

За змістом ст. 228 Цивільного кодексу України, у редакції, чинній на момент здійснення розглядуваних господарських операцій, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Положеннями ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, вина особи, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним) сторонами правочину або однією зі сторін, жодним чином не може бути встановлена на підставі актів перевірок позивача або його контрагентів, інформацій про відсутності постачальників в ланцюгу постачання за адресою реєстрації та/або наявності у податкового органу податкової інформації про відсутність у постачальника виробничих можливостей для провадження власної господарської діяльності.

При цьому, згідно ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається відповідач, жодним чином не можуть бути безумовним та достатнім доказом нікчемності (недійсності) угод та/або укладення між позивачем і контрагентами угод, які завідомо суперечать інтересам держави, адже, як вже зазначалось, доказом вини особи в порушенні публічного порядку є виключно вирок суду та/або рішення суду про визнання угоди недійсною, з урахуванням ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, наявності яких, як на час проведення перевірки так і станом на час розгляду даної справи, судом не встановлено.

Разом з тим, Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» пов'язує господарську операцію не з самим по собі фактом підписання цивільно-правової угоди (договору), а з безпосереднім фактом руху активів платника податків та рухом його коштів. Відтак, для того, щоб господарська операція вважалася законною, необхідною умовою є реальність її виконання, тобто пов'язаність змісту та обсягу господарської операції, що відображена в первинних документах з рухом товару, наданням послуг, виконанням робіт.

Укладення правочину має бути передумовою фактичного досягнення тих цілей, на настання яких він спрямований. Згідно статті 234 Цивільного кодексу України угода, яка не спрямована на настання реальних правових наслідків є фіктивною.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України, фіктивне підприємництво це створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Стаття 205 Кримінального кодексу України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому, ключовою характеристикою виступає змістовний момент, а саме фіктивність - відсутність у осіб, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, справжнього наміру здійснювати діяльність, зафіксовану в установчих документах і пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг. Зазначені особи мають на меті інше - прикриваючись юридичною особою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Як вже зазначалось, ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України саме вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За змістом статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, преюдиційними обставинами, що звільнені від доказування, є обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Відповідно, висновки, в даному випадку, відсутності об'єктів оподаткування ПДВ та податку на прибуток, до яких прийшов контролюючий орган через аналіз ознак можливої фіктивності контрагентів позивача, яка (фіктивність) встановлена в інших процесуальних документах, як то акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів, не сприймається судом як преюдиційна обставина, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання відповідача на порушення норм податкового законодавства контрагентами позивача є необґрунтованими, адже акт перевірки позивача не містить посилань на вироки судів або інші судові рішення, що набрали законної сили, і навіть не містить відомостей про прийняття податковими органами за місцем реєстрації контрагентів податкових повідомлень-рішень за наслідками їх взаємовідносин з позивачем, внаслідок чого твердження відповідача про наявність в діяльності ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент» порушень норм податкового законодавства є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання такого акту перевірки.

Окрім того, як вбачається з акту перевірки, в результаті перевірки відповідачем було встановлено господарські відносини позивача тільки з шістьма контрагентами: ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладгодтрейд», ТОВ «Нью Девелопмент», хоч у заголовку акта перевірки зазначено вісім товариств - контрагентів. Щодо названих шести контрагентів в акті перевірки вказано (встановлено) господарські договори, укладені між позивачем та контрагентами, та зазначено результати виконання цих договорів, у т.ч. перерахування позивачем контрагентам грошових коштів в оплату за виконані роботи (надані послуги), видачу контрагентами позивачу податкових накладних. Щодо ТОВ «Укрбуд-Капітал» в акті перевірки вказано, що господарських відносин позивача з цим підприємством не встановлено, оскільки таких взаємовідносин не було. Також актом перевірки не встановлено жодних господарських відносин позивача з ТОВ «Камфод Естейт». Тому посилання відповідача в акті перевірки та запереченні проти адміністративного позову на певні порушення в діяльності цього підприємства і його посадових осіб є безпідставними, як такі, що не мають жодного значення для оцінки законності чи незаконності господарської діяльності позивача у взаємовідносинах з шістьма зазначеними контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) і ТОВ «Девайн Інтервест» укладено подібні договори підряду від 01.08.2012 № 01/08-1, від 02.08.2012 № 02/08-1, від 03.08.2012 № 03/08-1, від 06.08.2012 № 06/08-1, від 07.08.2012 № 07/08-1, від 08.08.2012 № 08/08-1, від 27.09.2012 № 27/09-2, від 27.09.2012 № 27/09-1, від 27.09.2012 № 27/09-7, від 28.09.2012 № 28/09-3, від 01.10.2012 № 01/10-4, від 02.10.2012 № 02/10-5, від 03.10.2012 № 03/10-6, від 04.10.2012 № 04/10-8, від 04.10.2012 № 04/10-9, від 05.10.2012 № 05/10-10, від 04.12.2012 № 04/12-5, від 18.11.2012 № 08/11-3, від 19.11.2012 № 19/11-2, від 06.12.2012 № 06/12-6 від 06.12.2012 № 06/12-6, від 10.12.2012 № 10/12-3, від 11.12.2012 № 11/12-4, від 24.01.2013 № 24/01-3, від 29.01.2013 № 29/01-4, від 30.01.2013 № 30/01-5, від 04.02.2013 № 04/02-6, від 25.03.2013 № 25/03-1, від 08.10.2013 № 08/10-11, від 23.10.2012 № 23/10-2, від 24.10.2012 № 24/10-6, від 25.10.2012 № 25/10-1, від 26.10.2012 № 26/10-5, від 15.11.2012 № 15/11/1, від 16.11.2012 № 16/11-4, відповідно до умов яких підрядник за завданням замовника зобов'язується на свій ризик, власними силами із власних матеріалів виконати роботи на об'єкті, а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Пунктом 3 вказаних договорів сторонами погоджено загальну вартість робіт та зазначено, що загальна вартість робіт включає: вартість матеріалів, вартість роботи будівельної техніки та транспортних засобів.

В п.6 договорів сторони визначили, що приймання-передача виконаних робіт оформляється актом приймання виконаних будівельних робіт, який підписується сторонами.

Належне виконання ТОВ «Девайн Інтервест» взятих на себе зобов'язань підтверджується договірною ціною на роботи з ремонту, підсумковими відомостями ресурсів, локальними кошторисами, розрахунками загальновиробничих витрат до локальних кошторисів на ремонтні роботи, актами на витрату давальницьких матеріалів, актами приймання-передачі виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати,

На підставі підписаних між сторонами вищевказаних актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт позивачем проведено оплату, що підтверджується платіжними дорученнями.

Податковий кредит сформовано на підставі податкових накладних № 86 від 29.03.2013, № 65 від 28.02.2013, № 64 від 28.02.2013, № 66 від 28.02.2013, № 63 від 28.02.2013, № 64 від 31.01.2013, № 65 від 31.01.2013, № 63 від 31.03.2013, № 62 від 31.01.2013, № 98 від 28.09.2012, № 97 від 28.09.2012, № 96 від 28.09.2012, № 93 від 28.09.2012, 95 від 28.09.2012, № 94 від 28.09.2012, № 92 від 28.09.2012, № 98 від 31.10.2012, № 103 від 31.10.2012, № 96 від 31.10.2012, № 99 від 31.10.2012, № 92 від 31.10.2012, № 101 від 31.10.2012, № 95 від 31.10.2012, № 100 від 31.10.2012, № 97 від 31.10.2012, № 102 від 31.10.2012, № 104 від 31.10.2012, № 90 від 30.11.2012, № 89 від 30.11.2012, № 87 від 30.11.2012, № 67 від 30.11.2012, № 81 від 29.12.2012, № 77 від 29.12.2012, № 79 від 29.12.2012, № 80 від 29.12.2012.

Також між позивачем (замовник) і ТОВ «Девайн Інтервест» (виконавець) були укладені договори про надання послуг від 28.09.2012 № б/н та від 29.12.2012 № б/н, відповідно до умов яких виконавець зобов'язується надавати замовникові юридичні послуги, а замовник зобов'язується приймати послуги та сплачувати їх вартість виконавцеві. Послуги надаються замовнику у формі консультування та/або роз'яснень, практичної допомоги. В межах своїх зобов'язань за договором виконавець надає через адвокатів та/або інших спеціалістів, залучених виконавцем, послуги у формі юридичних консультацій та/або роз'яснень, та/або довідок, та/або рекомендацій (письмових або усних), та/або складання і направлення адресатам процесуальних та інших документів.

Виконавець зобов'язується надати замовникові акт приймання-передачі наданих послуг згідно п.2.1 договорів.

Вартість послуг, визначених договором, визначена в п.3.1. даних договорів.

Належне виконання ТОВ «Девайн Інтервест» взятих на себе зобов'язань підтверджується актами приймання-передачі наданих юридичних послуг.

На підставі підписаних між сторонами актів приймання-передачі наданих юридичних послуг позивачем проведено оплату, що підтверджується платіжними дорученнями.

Податковий кредит сформовано на підставі податкових накладних № 75 від 29.12.2012 та № 98 від 28.09.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом листопада-грудня 2013 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Нью Девелопмент» укладені подібні договори підряду, відповідно до умов яких підрядник зобов'язується власними силами і на власний ризик виконати роботи, визначені в локальному кошторисі, що є додатком до договорів, а замовник зобов'язується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх, а саме такі договори: №2/09/2013 від 09.12.2013, №1/02/2013 від 02.12.2013, №7/11/2013 від 11.11.2013, №3/08/2013 від 09.12.2013, №2/07/11/2013 від 07.11.2013, №6/06/11/2013 від 06.11.2013, №5/05/11/2013 від 05.11.2013, №3/09/12/2013 від 09.12.2013, №3/08/11/2013 від 08.11.2013, №1/04/11/2013 від 04.11.2013.

Пунктом 4 даних договорів визначена загальна ціна робіт.

Приймання виконаних робіт здійснюється шляхом укладення сторонами актів приймання виконаних робіт (п.8.1 договорів).

Факт виконання робіт підрядником та їх прийняття позивачем підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, які позивачем в якості доказу правомірності віднесення до витрат додано в якості додатку до позовної заяви.

На виконання п. 4 договору позивачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця проведено оплату виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями.

Також позивачем надано докази по взаємовідносинам з ТОВ «Нью Девелопмент»: локальні кошториси, договірні ціни, загальновиробничі витрати, підсумкові відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

Податковий кредит сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних № 340 від 24.12.2013, № 256 від 18.12.2013, № 257 від 18.12.2013, № 425 від 29.12.2013, № 424 від 29.11.2013, № 422 від 29.11.2013, № 421 від 29.11.2013, № 423 від 29.11.2013, № 423 від 29.11.2013, № 420 від 29.11.2013.

Стосовно взаємовідносин з ТОВ «Ладготрейд» матеріалами справи підтверджується, що в період з вересня по жовтень 2013 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Ладготрейд» (виконавець) укладено договори №04.09.2013 від 04.09.2013, № 3/04/10/2013 від 04.10.2013, № 09.09.2013 від 09.09.2013, № 2/01/10/2013 від 01.10.2013, № 1/01/10/2013 від 01.10.2013, № 1/01/10/2013 від 01.10.2013, відповідно до умов яких виконавець зобов'язується надати замовнику:

- послуги по розміщенню рекламних зображень на умовах вільного розміщення на рекламоносіях, розташованих у населених пунктах України, біля залізничних вокзалів, залізничних станцій, автовокзалів, автостанцій, а також ринків у радіусі не більше ста метрів від вказаних об'єктів;

- спеціальні кваліфіковані послуги з питань комерційної діяльності та керування, придбання обчислювальної техніки,

а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Пунктом 3 договорів визначено загальну вартість послуг виконавця. Остаточна вартість наданих послуг визначається сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.

На підтвердження належного виконання даним контрагентом взятих на себе господарських зобов'язань позивач надав акти приймання-передачі наданих послуг № б/н від 30.09.2013, № б/н від 31.10.2013, № б/н від 31.09.2013, № б/н від 31.10.2013, № б/н від 31.10.2013, № б/н від 31.10.2013, які містять в собі викладення змісту та обсягу наданих ТОВ «Ладготрейд» послуг та є підписаними уповноваженими на те особами.

Факт оплати за договорами підтверджується платіжними дорученнями № 21 від 14.01.2014, № 106 від 27.02.2014, № 11 від 09.01.2014, № 162 від 25.03.2014, № 59 від 04.02.2014, № 22 від 14.01.2014, № 675 від 08.11.2013, № 59 від 04.02.2014, № 22 від 14.01.2014, № 675 від 08.11.2013.

Податковий кредит ТОВ «Компас» сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних № 519 від 31.10.2013, № 496 від 31.10.2013, № 501 від 31.10.2013, № 426 від 30.09.2013, № 427 від 30.09.2013, № 428 від 30.09.2013.

Правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ «Гресленд» підтверджується наступними доказами.

Протягом серпня 2012 року - січня 2013 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Гресленд» (виконавець) укладено наступні договори про надання послуг: № б/н від 12.11.2012, № б/н від 07.12.2012, № б/н від 25.01.2013, № б/н від 10.10.2012, № б/н від 31.08.2012, відповідно до умов яких виконавець зобов'язується надати послуги по розміщенню рекламних зображень на умовах вільного розміщення на рекламоносіях, розташованих у населених пунктах України, біля залізничних вокзалів, залізничних станцій, автовокзалів, автостанцій, а також ринків в радіусі не більше ста метрів від вказаних об'єктів.

Виконання даним контрагентом взятих на себе господарських зобов'язань, підтверджується належним чином оформленими та підписаними актами приймання-передачі наданих послуг № б/н від 29.12.2012, № б/н від 31.01.2013, № б/н від 28.02.2013, № б/н від 30.11.2012, № б/н від 28.09.2012, які містять в собі викладення змісту та обсягу наданих ТОВ «Гресленд» послуг.

Факт оплати по договорам підтверджується платіжними дорученнями № 69 від 04.02.2013, № 157 від 15.03.2013, № 193 від 03.04.2013, № 18 від 15.01.2013, № 746 від 29.11.2012, № 740 від 23.11.2012, № 670 від 23.10.2012, які в якості додатків долучені до адміністративного позову.

Податковий кредит ТОВ «Компас» сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних № 45 від 28.02.2013, № 52від 31.01.2013, № 55 від 31.08.2012, № 67 від 28.09.2012, № 49 від 30.12.2012, № 54 від 29.12.2012.

Взаємовідносини позивача з ТОВ «Леонайдс Кепітал» підтверджуються наступними доказами.

У жовтні 2012 року, грудні 2012 року та лютому 2013 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Леонайдс Кепітал» укладено договори про надання послуг № б/н від 05.12.2012, № б/н від 01.02.2013, № б/н від 05.10.2012, відповідно до умов яких виконавець зобов'язувався надати замовнику юридичні послуги, а замовник зобов'язується приймати послуги та сплачувати їх вартість виконавцеві.

Пунктом 3 договорів визначено вартість послуг виконавця.

На підтвердження належного виконання даним контрагентом взятих на себе господарських зобов'язань позивач надав акти приймання-передачі наданих послуг б/н від 31.01.2013, б/н від 28.02.2013, б/н від 30.11.2012, які містять в собі викладення змісту та обсягу наданих ТОВ «Леонайдс Кепітал» послуг та є підписаними уповноваженими на те особами.

Факт оплати по договорами підтверджується платіжними дорученнями № 158 від 15.03.2013, № 211 від 09.04.2013, № 19 від 15.01.2013.

Податковий кредит ТОВ «Компас» сформовано на підставі належним чином оформлених податкових накладних № 45 від 28.02.2013, № 32 від 31.10.2013, № 34 від 30.11.2012.

Правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту за наслідками господарських взаємовідносин з ТОВ «Велес 368» підтверджується наступними обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2013 року між позивачем (замовник) і ТОВ «Велес 368» (виконавець) укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати спеціальні кваліфіковані послуги з питань комерційної діяльності та керування, а замовник зобов'язується прийняти послуги і оплатити їх вартість.

Пунктом 3 договору визначено вартість послуг виконавця.

Належне виконання ТОВ «Велес 368» взятих на себе зобов'язань підтверджується актом № б/н приймання-передачі наданих консультаційних послуг від 30.09.2013, який містить в собі викладення змісту та обсягу наданих ТОВ «Велес 368» послуг та є підписаним уповноваженими на те особами.

Факт оплати по даному договору підтверджується платіжним дорученням № 718 від 26.11.2013.

Податковий кредит ТОВ «Компас» сформовано на підставі належним чином оформленої податкової накладної № 424 від 30.09.2013.

Відповідач визначив ці операції безтоварними вказав, що вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат. При цьому зроблено посилання лише на можливе порушення норм податкового законодавства контрагентами позивача.

Відповідно до ст.1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. «а» ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових та видаткових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту та витрат, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит та витрати є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит та витрати.

Фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

В підтвердження використання у власній господарській діяльності результатів робіт та послуг, виконаних (наданих) ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент», позивачем до матеріалів справи долучено належним чином завірені копії договорів, протоколів погодження договірної ціни, локальних кошторисів, підсумкових відомостей ресурсів, актів приймання-передачі виконаних будівельних робіт, актів приймання-передачі наданих послуг.

Аналіз змісту договорів по взаємовідносинам позивача з контрагентами, а також аналіз змісту та обсягу господарських операцій, що відображені в первинних бухгалтерських та податкових документах по даним операціям, дає змогу прийти до висновку, що позивач цілком правомірно залучав виконавців до виконання певних робіт та надання послуг по договорам з ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент» на об'єктах нерухомості, належних позивачу. Право власності позивача на об'єкти нерухомості, на яких контрагенти виконували ремонтні роботи та щодо яких надавали послуги з розповсюдження зовнішньої реклами, підтверджується наданими позивачем суду правовстановлювальними документами, оригінали яких оглянуто судом, а копії приєднано до матеріалів справи, а саме щодо таких об'єктів: офісна будівля по вул. Немировича-Данченка, 16 у м. Києві, нежитлова будівля по вул. Кіквідзе, 15а у м. Києві, цілісний майновий комплекс по вул. Хортицьке шосе, 1 у м. Запоріжжі.

В акті перевірки та у письмових запереченнях відповідач в обґрунтування порушень законодавства в господарській діяльності ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент» посилається тільки на акти про неможливість проведення зустрічних звірок цих суб'єктів господарювання.

При цьому стосовно ТОВ «Велес-368» відповідач взагалі не посилається на подібний акт перевірки, а стосовно ТОВ «Комфод Естейт» посилається в акті перевірки безпідставно, оскільки відповідачем не встановлено господарських відносин позивача з цим підприємством, що підтверджується також поясненнями позивача.

Посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок п'яти вказаних контрагентів позивача, копії яких приєднано до матеріалів даної адміністративної справи, суд не приймає до уваги, оскільки цими актами лише встановлено відсутність контрагентів за місцезнаходженням на момент перевірки, однак цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем. На момент виникнення спірних правовідносин вказані контрагенти не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою виконання робіт або надання послуг, були належним чином зареєстровані. У зазначених актах взагалі не досліджувалось виконання робіт та надання послуг і правильність формування показників податкової звітності контрагентів.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України акти ДПІ про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єктів господарювання у їхніх відносинах з іншими підприємствами не можуть бути доказами порушення податкового законодавства цими суб'єктами господарювання.

Зазначена правова позиція неодноразово підтверджувалась у постановах Верховного Суду України, які відповідно до ст. 2442 КАС України мають враховуватись судами при застосуванні норм права та є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень.

Так, у постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 по адміністративній справі № 826/17248/14 (судове рішення № 54203682 у Єдиному державному реєстрі судових рішень України) вказано, що:

«Аналіз зазначених норм права дає підстави колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважати, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, який є відображенням дій працівників податкових органів, не породжує правових наслідків для платника податків і, відповідно, не порушує його прав.

Внесена до ІС «Податковий блок» інформація на підставі такого акта використовується податковими органами для інформаційно-аналітичного забезпечення їхньої діяльності і не зумовлює для платника податків змін у структурі податкових зобов'язань та податкового кредиту».

Аналогічні висновки щодо правових наслідків складання податковими органами актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єктів господарювання зазначені в інших постановах Верховного Суду України в адміністративних справах, зокрема, у постановах від 09.12.2014 № 21-511а14, від 03.11.2015 № 21-99а15, від 01.12.2015 № 21-3133а15.

За таких обставин, суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів позивача вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі можливі порушення норм податкового законодавства контрагентами позивача в розумінні ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити, що в розумінні ст. 16 Податкового кодексу України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Податковий кодекс України не містить таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ та податку на прибуток, як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак фіктивності контрагента, а реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями письмових доказів, які наявні в матеріалах справи.

За таких обставин доводи, викладені в акті перевірки, спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається відповідач, не можуть бути достатніми доказами неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами.

Послуги та роботи, отримані позивачем, не є обмеженими в цивільному обороті, не отримані внаслідок вчинення злочину, а сама по собі операція з придбання таких послуг та робіт не може бути визначена судом як порушення встановленого порядку.

Приписами ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а протилежного акт перевірки та заперечення відповідача проти адміністративного позову не містять, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання даних господарських відносин контрагенти позивача, як юридичні особи, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв платників ПДВ - контрагентів.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач не був зобов'язаний та не мав можливості знати про порушення в діяльності шести його контрагентів, якщо такі порушення навіть мали місце.

Такий висновок підтверджується й доданими позивачем до справи матеріалами кримінального провадження № 0000144 від 19.06.2014, яке у 2014 році розслідував слідчий першого відділу к/р СУ ФР ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві Макаренко Ю.В. Як вбачається з цих матеріалів, постановою слідчого від 19.11.2014 закрито вказане кримінальне провадження в частині можливих неправомірних дій службових осіб ТОВ «Компас», оскільки будь-яких порушень законодавства позивачем або його посадовими особами в ході досудового розслідування встановлено не було. З постанови слідчого від 19.11.2014 вбачається, що у цьому кримінальному провадженні досліджувались взаємовідносини ТОВ «Компас» (позивача) з ТОВ «Леонайдс Кепітал», ТОВ «Гресленд», ТОВ «Девайн Інтервест», ТОВ «Велес 368», ТОВ «Ладготрейд», ТОВ «Нью Девелопмент», тобто з тими самим шістьма контрагентами та за той самий період часу, що й встановлено актом перевірки від 14.05.2014, складеним відповідачем, на підставі якого відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Чим підтверджується, що за час з 14.05.2014 відповідачем не зібрано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищенаведені висновки суду узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС" АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Скасовуючи судові рішення в даній справі, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.02.2016 вказав при новому розгляді адміністративної справи дослідити господарські відносини позивача з ТОВ «Камфод Естейт».

Позивач у письмових пояснення та в судовому засіданні заперечував наявність будь-яких господарських відносин з ТОВ «Камфод Естейт». З акту перевірки вбачається, що такі взаємовідносини не були встановлені відповідачем. Відповідач доказів на підтвердження наявності таких відносин суду не надав.

Тому, як вже зазначено, суд дійшов висновку про відсутність господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Камфод Естейт».

Враховуючи зазначене, податкові повідомлення-рішення від 29.05.2014 №, № є протиправними та такими, що підлягають скасуванню

В порушення положень ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а, відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.05.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ «Компас» з податку на прибуток на суму 1 052 899, 00 грн. і про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 526 449, 5 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ДФС у м. Києві від 29.05.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ «Компас» з податку на додатну вартість на суму 1 060 366, 00 грн. грн.. і про застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в сумі 530 183, 00 грн.

4. Стягнути судові витрати в сумі 487,20 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас» шляхом їх безспірного списання з рахунків ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги через адміністративний суд першої інстанції.

Суддя А.Б. Федорчук