Справа № 815/994/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

27 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/994/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14) про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14), в якому позивач просив суд: визнати незаконним наказ № 83 о/с про звільнення від 16.10.2015 року; поновити ОСОБА_2 на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Одеської виправної колонії № 14; зобов'язати національне управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області внести відповідні записи до трудової книжки позивача; стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Також, в резолютивній частині вказаного позову представником позивача було заявлено клопотання про поновлення ОСОБА_2 строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2016 року було відкрито провадження у даній справі.

В судовому засіданні суду першої інстанції представником відповідача - Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14) було подано заяву про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку із пропущенням строків на звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, задоволено клопотання представників відповідача про залишення позову без розгляду та заявлений позов залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року, поновити позивачу строк на звернення до суду з даним позовом, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Колегія суддів наголошує, що залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, з'ясування причин пропуску цього строку та підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

В свою чергу, обставини, з якими сторона пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною та встановлюються судом на підставі позовної заяви та доданих до неї документів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, залишаючи дану позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин.

Такий висновок суд першої інстанції обґрунтовує обізнаністю позивача із оскаржуваним рішенням з 27.10.2015 року.

При цьому, визначаючись щодо початку перебігу строку звернення до суду з даним позовом, суд першої інстанції послався на дату отримання позивачем листа Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14) від 21.10.2015 року №1/2/6594, яким ОСОБА_2 повідомлено про звільнення з органів ДКВС України відповідно до наказу начальника Управління ДПТС України в Одеській області від 16.10.2015 року № 83 о/с.

Також, вирішуючи питання щодо наявності підстав для залишення заявленого адміністративного позову без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, судом першої інстанції не прийнято до уваги твердження позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду з огляду на попереднє подання аналогічного позову до Малиновського районного суду м. Одеси, у відкритті провадження за яким було відмовлено, посилаючись на те, що такі обставини не є підставою для переривання строку звернення до адміністративного суду.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини для правильного вирішення цього процесуального питання.

Так, колегія суддів наголошує, що сторонами у даній справі не заперечується, що витяг з наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області від 16.10.2015 року № 83 о/с про звільнення ОСОБА_2 у запас за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який і оскаржується позивачем в рамках розгляду даної справи, був отриманий останнім 14.01.2016 року.

Тобто, саме з цієї дати і починається для позивача строк на звернення до суду з позовом про скасування зазначеного наказу про його звільнення, визначений ч. 3 ст. 99 КАС України, оскільки подання такого позову вимагає обізнаності зі змістом оскаржуваного рішення, підставами для його прийняття, для виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України та взагалі прийняття рішення щодо необхідності подання такого позову.

Посилання відповідача-2 та суду першої інстанції на початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом саме з дати отримання позивачем листа Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14) від 21.10.2015 року № 1/2/6594, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначеним листом позивача лише повідомлено про прийняття наказу про його звільнення, який ним в даному випадку оскаржується, проте не зазначено підстави для його прийняття та взагалі не доведено його зміст.

Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не були прийняті до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску ним строку звернення до суду з даним позовом з огляду на подання помилково аналогічного позову до Малиновського районного суду м. Одеси в порядку цивільного судочинства, за яким, ухвалою від 16.02.2016 року, було відмовлено у відкритті провадження, враховуючи викладене.

Зі змісту наведеної ували Малиновського районного суду м. Одеси вбачається, що цим рішенням судом було відмовлено у відкритті провадження за аналогічно поданою позивачем позовною заявою з огляду на те, що така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підсудна адміністративному суду та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси не позбавляє права позивача на повторне звернення до належного суду з наведеним позовом, що і було зроблено позивачем в даному випадку.

Також, колегія суддів зазначає, що метою встановлення строків звернення до суду є, серед іншого, стимулювання учасників адміністративного процесу добросовісно ставитись до виконання своїх обов'язків.

У випадку звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси ним було виявлено бажання скористатись наданим йому чинним законодавством правом оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, а тому не може йти мова про недобросовісність з боку позивача.

Колегія суддів вважає, що звернення позивача до Малиновського районного суду м. Одеси не можу бути перешкодою для реалізації права позивача на звернення до суду, а тому є поважною причиною пропуску процесуального строку звернення до належного суду.

Крім того, колегія суддів наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також, свідчить про те, що регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту. Європейський суд підкреслює, що оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (справа «Мельник проти України» рішення від 28.03.2006 року).

Окрім цього, у рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, судом першої інстанції зазначені обставини не були прийняті до уваги, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про залишення адміністративного позову без розгляду.

Таким чином, оскільки при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що, в свою чергу, призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції, враховуючи повноваження надані ст. 204 КАС України, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленої апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року - задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, Одеської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 14) про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець