Справа № 814/879/15
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2016 р. м. Київ К/800/44418/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дія»

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року

у справі № 814/879/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дія»

до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області,

за участю прокурора Миколаївської області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дія» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.02.2015 року № , № , № . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач заступник прокурора Миколаївської області з доводами та вимогами скаржника не погоджуються, просять залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Відповідач не забезпечив явку у судове засідання свого представника, який про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином. Прокурор проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Дія» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань за період серпень-листопад 2014 року відповідачем складено акт від 09.02.2015 року № 201/14-04-15-01/35894165, яким встановлено порушення: - п. 45.2 ст. 45, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.2 ст. 201, абз. 9 п. 201.10 ст. 201, абз. «г» п. 201.1 ст. 201, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2014 року у сумі 1 865 504, 00 грн.; - п. 45.2 ст. 45, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.2 ст. 201, абз. 9 п. 201.10 ст. 201, абз. «г» п. 201.1 ст. 201, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 200.1, 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту за листопад 2014 року на 19 999 343, 00 грн.; - п. 45.2 ст. 45, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.2 ст. 201, абз. 9 п. 201.10 ст. 201, абз. «г» п. 201.1 ст. 201, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого за листопад 2014 року завищено суму бюджетного відшкодування на 1 595 000, 00 грн. та суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за листопад на 5 061 378, 00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.02.2015 року: - № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у 1 595 000, 00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 398 750, 00 грн.; - № , яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 25 060 721, 00 грн.; - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 2 332 390, 00 грн., утому числі 1 865 504, 00 грн. за основним платежем та 466 886, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, частково погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, зважаючи на таке.

Згідно із п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у вересні 2014 року отримав передплату від ТОВ «Гольфстрім ТМ» на загальну суму 9 345 000, 00 грн. за поставку пшениці згідно із договором від 15.09.2014 року № 1509, згідно із яким постачальник зобов'язується в порядку на умовах, визначених договором, поставити сільськогосподарську продукцію, а саме - пшениця разом з документами, що стосуються товару та підлягають переданню разом із нею відповідно до вимог чинного законодавства України, а покупець зобов'язується своєчасно й належним чином у порядку та на умовах, визначених договором, прийняти та оплатити товар.

Дані обставини відповідно до акта перевірки не заперечувалися податковим органом.

Висновок відповідача про те, що відповідна операція не звільнена від оподаткування на підставі п. 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України та, у зв'язку із чим, позивачем занижено суму податкового зобов'язання за вересень 2014 року у розмірі 1 869 000, 00 грн., ґрунтується на тому, що позивачем не здійснено постачання пшениці, за що отримано кошти, та не надано доказів, що він є не першим постачальником пшениці від сільськогосподарського підприємства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо безпідставності зазначених вище доводів, оскільки за умовами договору позивач зобов'язувався поставити ТОВ «Гольфстрім ТМ» пшеницю в червні-серпні 2015 року, тобто на момент проведення перевірки (лютий 2015 року) поставки ще не було.

В свою чергу, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при відмові позову у відповідній частині, а саме, що відповідні докази не надані також і під час розгляду справи в суді, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки

судом першої інстанції справа була вирішена 17.06.2015 року, коли визначений договором строк на поставку ще не сплинув. Крім того, за умовами договору він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, що не позбавляє позивача виконати взяті на себе зобов'язання в майбутньому.

Разом з тим, слід зазначити, що суд не може підміняти державний орган, вчиняючи за нього дії, які б відповідали закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В силу п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено обов'язкові реквізити, які зазначаються у податковій накладній в окремих рядках.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Під час перевірки досліджувалися взаємовідносини позивача з ТОВ «Грін Смарт» згідно із договорами від 01.08.2014 року № 1/08, від 01.11.2014 року № 1/11, за умовами яких контрагент реалізував позивачу 997885 шт. малька стерляді на загальну суму 39 915 400, 00 грн., 2999432 шт. малька стерляді на загальну суму 119 997 280, 00 грн. відповідно.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що передача товару оформлена податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Додатково до перевірки надано копії ветеринарних свідоцтв на товар, про що зазначено в акті перевірки. Підрахунок товару здійснювався поштучно, про що були складені відповідні протоколи підрахунку та експертні висновки Регіональної торгово-промислової палати України в Миколаївській області. Випуск малька стерляді до водойм оформлено відповідними актами про виконання робіт із вселення водних біологічних ресурсів та підсумковими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Посилання відповідача на висновки фахівців Херсонського державного аграрного університету про недостатність природної кормової бази для годівлі стерляді та неможливість виростити поставлену позивачу кількість стерляді обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки фахівці університету не долучались до проведення перевірки, не досліджували безпосередньо умови вирощування риби, створені позивачем.

Висновок фахівців не має сили експертного висновку за призначеною судом експертизою.

Разом з тим, предметом дослідження у даній справі є наявність чи відсутність факту придбання позивачем товару - малька стерляді, а не умови для годування.

При цьому враховується, що основними видами діяльності позивача є прісноводне рибництво (аквакультура) та оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, рибоподібними і молюсками.

Дані актів перевірок ТОВ «Грін Смарт» і його постачальника ТОВ «Оазис Бисан» помилково прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

За висновками суду першої інстанції позивач довів належними та допустимими доказами факт придбання та фактичного отримання малька стерляді.

Таким чином, за результатами відвантаження товару, позивач мав право відобразити в бухгалтерському та податковому обліку факт виникнення податкового кредиту на загальну суму 26 648 780, 00 грн., у тому числі 6 652 567, 00 грн. за серпень 2014 року та 19 962 213, 00 грн. за листопад 2014 року, що, в свою чергу, виключає завищення позивачем суми бюджетного відшкодування у листопаді 2014 року на суму 1 595 000, 00 грн.

Щодо встановлених податковим органом порушень формування податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виданих ТОВ «Шелтон», ПП фірма «Тепс & Со», Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, у яких зазначено невірну адресу позивача та заповнення окремих реквізитів російською мовою, слід зазначити, що це є лише окремим недоліком та не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій.

Отже, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність нарахування контролюючим органом позивачу суми спірних грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 23.02.2015 року № , № , № в сумі 1 865 504, 00 грн. за основним платежем та 466 376, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції у відповідній частині - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що до розрахунку штрафних санкцій відповідно до податкового повідомлення-рішення від 23.02.2015 року № увійшли суми штрафу у загальному розмірі 510, 00 грн. за встановлені при проведенні перевірки порушення позивачем пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України (несвоєчасно подано податкову декларацію з ПДВ за серпень, вересень, жовтень 2014 року).

Однак судами попередніх інстанцій відповідні обставини у справі не встановлювалися, що є підставою для скасування судових рішень в цій частині та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

В частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вилучити з баз даних інформацію про результати проведеної перевірки, сторони у справі із судовими рішеннями погодились та їх не оскаржували.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дія» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 року у справі № 814/879/15 скасувати.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі № 814/879/15 скасувати в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 23.02.2015 року № у сумі 510, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі № 814/879/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та в частині направлення справи на новий розгляд не може бути оскаржена.

В іншій частині на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук