Справа № 826/24472/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Київ № 826/24472/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів: головуюча суддя Добрянська Я.І., судді: Мазур А.С. та Аблов Є.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до відповідачаНаціонального банку України
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Національного банку України (НБУ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відомостей про розмір заробітної плати згідно з штатним розписом Голови та членів Правління НБУ;

- зобов'язати НБУ надати інформацію стосовно розмірів заробітної плати згідно з штатним розписом Голови та членів Правління НБУ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2015 головуючою суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2016 головуючою суддею Добрянською Я.І. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно із законодавством розмір заробітної плати та інших виплат з бюджетів усіх рівнів не є інформацією з обмеженим доступом. А тому віднесення відповідачем запитуваної позивачем інформації про розміри заробітної плати Голови та членів Правління НБУ, яка виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України, до інформації з обмеженим доступом, як наслідок ненадання цієї інформації позивачу, призвело до порушення його права на інформацію, гарантованого йому законодавством.

У судове засідання 24.02.2016 представники сторін, будучи належним чином повідомленими по дату, час та місце розгляду справи. У письмовому клопотання, що надійшло до суду, позивач просив справу розглядати без його участі.

Відповідач направив до суду письмове заперечення 02.02.2016 №7140/16, в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що до адвокатського запиту позивача від 08.10.2015 р. №08-10/15-А не було додано копію ордера чи іншого документа, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, що не відповідає вимогам

Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", з огляду на що у НБУ не було підстав для задоволення такого запиту.

На переконання відповідача безпідставними також є вимоги позивача щодо надання зобов'язання відповідача надати запитувану інформацію, яка належить до інформації з обмеженим доступом та у наданні якої може бути відмовлено відповідно до частини другої ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та пункту 2 частини першої статті 22 ЗУ "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до частини шостої 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу частини першої 1 статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши надані ними докази, з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на таке.

13.10.2015 від адвоката ОСОБА_1 до НБУ надійшла заява про надання інформації від 08.10.2015 №08-10/15-А, в якій позивач, посилаючись, серед іншого, на пункт 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статті 1, 7, 15, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян", просив надати інформацію щодо заробітної плати згідно штатного розпису Голови та членів правління НБУ.

Листом від 20.10.2015 №17-04023/78016 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до вимог нормативно-правових документів НБУ штатні розписи підрозділів НБУ відносяться до інформації з обмеженим доступом. З огляду на вищезазначене, та враховуючи вимоги статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", правові підстави для надання інформації з обмеженим доступом відсутні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно до статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом

випадків або на підставі рішення суду.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного

бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом

нормою пункту 2 частини першої 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076) адвокатською діяльністю є незалежна

професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Пунктом 1 частини першої 1 статті 20 Закону № 5076 передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об'єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Вимоги до адвокатського запиту встановлені положеннями статті 24 Закону №5076.

Так, частиною першої даної статті передбачено, що адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об'єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз'яснень положень законодавства.

Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Тобто, як вбачається з аналізу згаданої норми, однією із характерних та невід'ємних ознак адвокатського запиту відповідно до абзацу 1 частини першої статті 24 Закону № 5076 є звернення адвоката з метою отримання інформації та/або копій документів, необхідних йому саме для надання правової допомоги клієнту.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 5076 адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Водночас у тексті заяви про надання інформації від 08.10.2015 №08-10/15-А, посилаючись на частину першу статті 7 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'Їздом адвокатів України 17.11.2012, а також пункт 1 частини першої 1 статті 20 Закону № 5076, позивач наголосив, що він звернувся до відповідача із цією заявою саме з метою дотримання та утвердження принципів законності і верховенства права та недопущення можливих порушень інтересів суспільства, а не в інтересах конкретного клієнта.

При цьому, здійснивши аналіз змісту положень частини першої статті 20 Закону № 5076, суд зауважує, що звернення із адвокатськими запитами не є єдиною можливою формою звернення адвоката, передбаченою цим законом.

Так, окрім права на звернення з адвокатським запитом, адвокат наділений, зокрема, правом ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для

адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з

обмеженим доступом (пункт 3 частини першої статті 20 Закону № 5076), а також складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом

порядку (пункт 4 частини першої статті 20 Закону № 5076), чим відповідно, як встановлено під час судового розгляду справи, і скористався позивач, скеровуючи на адресу відповідача заяву на отримання інформації від 08.10.2015 №08-10/15-А.

Крім того позивач, як адвокат, також наділений правом на звернення із запитами про надання інформації та із запитами про надання публічної інформації.

Аналіз змісту заяви позивача, яку він назвав "Заява на отримання інформації" дає підстави суду стверджувати, що за своєю суттю ця заява є заявою про надання публічної інформації, тому відповідач помилково розглядав її як адвокатський запит, стверджуючи про його неналежне оформлення.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939) визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 1 названого Закону).

Доступ до інформації, поміж іншого, забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша).

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя). Письмовий запит подається в довільній формі (частина четверта).

Згідно з частиною п'ятою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити:

1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

В цьому переліку відсутня вимога щодо обов'язкового зазначення заявником в заяві про надання публічної інформації Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Указаний перелік вимог до заяви про надання публічної інформації є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що заява позивача про надання інформації від 08.10.2015 р. №08-10/15-А, адресована відповідачу, оформлена у відповідності до вимог частини п'ятої статті 19 Закону №2939-VI, оскільки в ній:

1) указано ім'я запитувача (ОСОБА_1), його поштову та електронну адреси (АДРЕСА_1, e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_1), а також номер засобу зв'язку (НОМЕР_1);

2) здійснено загальний опис інформації, щодо якої зроблено запит (інформація стосовно заробітної плати згідно штатного розпису Голови та членів правління НБУ);

3) зазначено дату (08.10.2015 №08-10/15-А) та міститься підпис позивача ОСОБА_1,

що встановлено судом з наявної у справі копії спірного звернення та не ставиться під сумнів відповідачем.

Відтак, форма та зміст вищевказаної заяви позивача дає підстави суду прийти до висновку про те, що відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" ця

заява є заявою про надання публічної інформації. Відсутність у ній посилання заявника на указаний Закон не змінює суті заяви та не спростовує вищевикладеного висновку суду.

З огляду на це суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що згадана заява не є заявою про надання публічної інформації.

Статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №393/96) встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заявою (клопотанням) в розумінні Закону № 393/96 є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У той же час, для кращого розуміння різниці між зверненням громадян та інформаційним запитом щодо доступу до публічної інформації Вищим адміністративним судом України у Довідці про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 01.06.2013 (далі - Довідка ВАС України) наведено класифікаційні ознаки цих правових категорій.

Так, зокрема, предметом звернення в рамках Закону України "Про звернення громадян" є звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їхніх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їхньої статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В свою чергу предметом інформаційного запиту в рамках Закону України "Про доступ до публічної інформації" є доступ до публічної інформації, якою володіє або повинен володіти її розпорядник.

За змістом дане звернення в першому випадку є пропозицією (зауваженням), заявою (клопотанням) і скаргою, в другому - запит на інформацію (прохання) (так, у спірній заяві від 08.10.2015 №08-10/15-А позивачем викладено саме його прохання щодо надання запитуваної інформації).

Метою одержання інформації в першому випадку є одержання роз'яснення, що потребує вчинення додаткових дій, в другому - одержання попередньо створеної чи одержаної інформації (інформація із штатного розпису відповідача відноситься до попередньо створеної інформації).

І насамкінець, щодо статусу особи запитувача, заявника, то в першому випадку ним є суб'єкт який інформує, а в другому - суб'єкт, якого інформують (до якого в даній ситуації і належить позивач).

Тобто, виходячи із наведеного, заява позивача про надання інформації за змістом є саме запитом на інформацію в розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації", що ще раз підтверджує помилковість трактування відповідачем даної заяви як адвокатського запиту.

Що ж до посилань відповідача у листі від 20.10.2015 №17-04023/78016 стосовно того, що відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України штатні

розписи підрозділів Національного банку України відносяться до інформації з обмеженим доступом, суд зазначає наступне.

Обов'язковий для всіх центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого

самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності (далі - організації) порядок обліку, зберігання, використання та знищення документів, справ, видань, магнітних та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну

інформацію, що є власністю держави (далі - документи) визначено Інструкцією про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 №1893 (далі - Інструкція №1893).

Згідно до абзацу 2 пункту 1 цієї Інструкції переліки відомостей, які містять службову інформацію, затверджуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями.

Так, в обґрунтування того, що запитувана позивачем у спірній заяві інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, відповідачем під час судового розгляду справи здійснено посилання на постанову НБУ від 14.08.2008 №246 "Про організацію роботи з інформацією з обмеженим доступом, що не належить до державної таємниці", якою відповідно затверджено Перелік інформації з обмеженим доступом, що не належить до державної таємниці, у системі Національного банку України.

Згідно з пунктом 5.35 розділу 5 "Службова інформація" вказаного Переліку гриф "Для службового користування. Літера "В" містять штатні розписи центрального апарату, структурних одиниць і підрозділів, територіальних управлінь Національного банку та переліки змін до них (із змінами, внесеними постановою Правління НБУ від 24.09.2015 № 634, реєстр. № 1983 від 25.09.2015).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про Національний банк України" (далі - Закон № 679) Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Так, структура Національного банку будується за принципом централізації з вертикальним підпорядкуванням (частина перша 1 статті 22 Закону №679).

До структури Національного банку входять центральний апарат, відокремлені підрозділи та юридичні особи, створені Національним банком для забезпечення його діяльності, які здійснюють діяльність виключно в межах завдань та функцій Національного банку, встановлених законом (частина друга статті 22 Закону №679).

Згідно до Додатку до постанови Президії Верховної Ради України "Про структуру центрального апарату Національного банку України", яка є чинною на період виникнення спірних правовідносин, до структури центрального апарату Національного банку України включено в тому числі: 1. Правління Національного банку України (15 чол.); 2. Голова Правління Національного банку України; 3. Перші заступники Голови Правління (2 чол.); 4. Заступники Голови Правління (5 чол.).

Статтею 16 Закону №679 визначено, що Правління Національного банку є колегіальним органом та складається з шести осіб: Голови Національного банку, першого заступника та заступників Голови Національного банку. Правління Національного банку очолює Голова Національного банку.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007 № 162/06/187-07 штатним розписом є документ, який установлює на даному підприємстві, в установі, організації структуру, штати і посадові оклади працівників. Штатний розпис містить назву посад, чисельність працівників і оклади по кожній посаді.

Визначення терміну "штатний розпис" міститься також в наказі Головного управління державної служби України від 27.10.2006 №356 "Про затвердження нової редакції Порядку підготовки організаційних документів в Головному управлінні державної служби України та його територіальних органах".

.Згідно з цим наказом штатний розпис - це перелік посад в установі (організації) із

зазначенням їх кількості і розмірів посадових окладів, який застосовується для оформлення структури, штатного складу і штатної чисельності організації відповідно до її статуту

(положення) і містить перелік структурних підрозділів, найменування посад, спеціальностей, професій із вказівкою кваліфікації.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

При цьому частиною другою цієї статті передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до частини п'ятої якої не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Крім того, відповідно до частини сьомої статті 6 вказаного Закону обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Так, згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2939-VI відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина друга статті 9 Закону №2939-VI).

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (частина третя статті 9 Закону № 2939-VI).

Виходячи із зазначених законодавчих положень, Вищий адміністративний суд України у довідці від 01.06.2013 зазначив, що публічна інформація про осіб, котрі одержали державне та комунальне майно у власність чи користування, про розмір оплати праці та інших виплат з бюджетів усіх рівнів, не є інформацією з обмеженим доступом.

Відтак, проаналізувавши наведені вище норми законодавства, ураховуючи висновки Вищого адміністративного суду України суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задовольнити, оскільки фінансування виплат заробітної

плати працівників Національного Банку України, в тому числі Голови та членів Правління Національного банку України, здійснюється за рахунок бюджетних коштів, що згідно з

нормами частини п'ятої статті 6 Закону № 2939-VI свідчить про неможливість обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації. При цьому заслуговує на увагу те, що штатний розпис не передбачає зазначення персональних даних осіб, які займають відповідні посади за цим штатним розписом.

Відповідно до вимог статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з частиною третьою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз (частина друга).

Керуючись статтями 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо ненадання відомостей про розмір заробітної плати згідно з штатним розписом Голови та членів Правління Національного банку України за зверненням ОСОБА_1 від 08.10.2015 №08-10/15-А.

3.Зобов'язати Національний банк України надати за зверненням ОСОБА_1 від 08.10.2015 року №08-10/15-А. інформацію про розміри заробітної плати згідно штатного розпису Голови та членів Правління Національного банку України

4.Присудити на корить ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національного банку України судовий збір у розмірі 974,4 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні 74 копійки).

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Головуюча суддя Я.І. Добрянська

Судді А.С. Мазур

Є.В. Аблов