Справа № 826/13153/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2016 року 08:40 № 826/13153/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів: Мазур А.С, Федорчука А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2
доМіністра фінансів України ОСОБА_1
про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністра фінансів України ОСОБА_1, в якій просить суд:

- зобов'язати Міністра фінансів України ОСОБА_1 терміново надати позивачу відповідь на заяву, яка надіслана в Міністерство фінансів України 21.04.2015 та доставлена в Міністерство фінансів України 23.05.2015;

- стягнути з Міністра фінансів України ОСОБА_1 (Міністерства фінансів України) на користь позивача в рахунок нанесеної моральної шкоди 800 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністр фінансів України ОСОБА_1 протиправно не надає відповідь на заяву ОСОБА_2, яка була вручена уповноваженій особі 23.04.2015, згідно зворотного поштового відправлення. Зазначив, що вказана бездіяльність відповідача порушує його права та інтереси, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, з огляду на те, що 11.06.2015 Міністром фінансів України була надана відповідь на заяву ОСОБА_2 листом №31-13030-03/23-1370/1439, а тому позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача та позивач подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

20.04.2012 ОСОБА_2 звернувся до Міністра фінансів України ОСОБА_1 з листом від 20.04.2012 (а.с. 12-17).

Згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення уповноважена особа за довіреністю Гончар отримав зазначену заяву позивача 23.04.2015 (а.с. 3).

Позивач не отримавши відповіді на свою заяву від 20.04.2015, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно абзацу 1 статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Абзацом 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З матеріалів справи видно, що згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення заяву ОСОБА_2 від 20.04.2012 було отримано уповноваженою особою відповідача 23.04.2015.

Однак, ознайомившись з копією заяви ОСОБА_2 від 20.04.2012, яка була надана представником відповідача, суд встановив, що зазначена заява зареєстрована Міністерством фінансів України, як вхідна кореспонденція лише 27.05.2015 за №23-1570.

Представником позивача в письмових запереченнях не надано суду пояснень щодо місця перебування заяви ОСОБА_2 від 20.04.2012 у період з дати отримання до дати її реєстрації, у якості вхідної кореспонденції.

Відповідно до абзацу 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

З листа Міністерства фінансів України від 11.06.2015 №31-13030-03/23-1370/1439 видно, що відповідь на звернення ОСОБА_2 від 20.04.2012 була надана першим заступником Міністра фінансів України І.Уманським.

Враховуючи приписи абзацу 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що відповідь на звернення ОСОБА_2 від 20.04.2012 надано уповноваженою особою, а тому вимога про зобов'язання Міністра фінансів України ОСОБА_1 терміново надати позивачу відповідь на заяву, яка надіслана в Міністерство фінансів України 21.04.2015 та доставлена в Міністерство фінансів України 23.05.2015 є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Водночас, суд наголошує, що відповідь на звернення ОСОБА_2 від 20.04.2012 була надана Міністерством фінансів України з порушенням термінів, встановлених абзацом 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Міністра фінансів України ОСОБА_1 (Міністерства фінансів України) на користь позивача в рахунок нанесеної моральної шкоди 800 000 грн., то суд зазначає наступне.

Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Аналіз частини другої статті 23 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку щодо немайнового характеру моральної шкоди, оскільки вона полягає у немайнових втратах для особи, а саме:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем втрат, визначених в статті 23 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд наголошує, що розрахунок зазначений позивачем на аркушах справи 23-24 не стосується немайнових втрат ОСОБА_2, в розумінні статті 23 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук