Справа № 814/4262/15
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4262/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Мишевській В.О.,

з участю: представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника Первомайської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області - Гави О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Первомайської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Первомайської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі Первомайська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 серпня 2015 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) в загальному розмірі 228 012 грн., з них 152 008 грн. - за основним платежем, 76 004 грн. - за штрафними санкціями;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 36 330 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між нею та ТОВ "Прод-Тор", а, отже, оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом без врахування всіх фактичних обставин здійснення господарських операцій та з порушенням приписів чинного законодавства.

Відповідач позов не визнав, вважав його не обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення правомірними з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Між позивачем та ТОВ "Прод-Тор" у перевіряємому періоді було укладено договір поставки від 30 березня 2015 року №8, умовами якого передбачено обов'язок ТОВ "Прод-Тор" поставити товар (сою), а ФОП ОСОБА_2 отримати та оплатити даний товар. На підтвердження виконання умов зазначених договорів та реальності спірних господарських операцій позивачем надано копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних (далі ТТН), податкових накладних та платіжне доручення на підтвердження сплати за товар за договором.

Відповідно вказаного договору поставки ТОВ "Прод-Тор" відвантажено на адресу ФОП ОСОБА_2 товар (сою) в березні 2015 року в кількості 104,97 т на загальну суму 949 978,50 грн. в т.ч. ПДВ 158 329,75 грн., в квітні 2015 року в кількості 20,23 т. загальну суму 180 047 грн. в т.ч. ПДВ 30 007,83 грн.

Первомайською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзної перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ "Прод-Тор" () за період з 01 січня 2015 року по 31 травня 2015 року, за результатами якої складено акт №462/172/ від 04 серпня 2015 року.

Згідно акта, за результатами перевірки, ОДПІ встановлені порушення п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України в результаті чого ФОП ОСОБА_2 занижено ПДВ поточного звітного періоду в сумі 152 008 грн., в тому числі: березень 2015 року - 151 633 грн., квітень 2015 року - 375 грн., та завищено суму від'ємного значення на 36 330 грн., в тому числі березень 2015 року -151 633 грн., квітень 2015 року - 375 грн., та завищено суму від'ємного значення на 36 330 грн., в тому числі: березень 2015 року - 6 697 грн., квітень 2015 року - 29 633 грн.

На підставі акта, відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення.

Позивач не погодився з висновками акта перевірки та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями, мотивує позовні вимоги тим, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження нереальності господарських відносин між нею та ТОВ "Прод-Тор".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони господарських правовідносин не мали на меті здійснення господарської діяльності, таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення пункту норм податкового законодавства та правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, ст. 198 ПК України, ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пп.2.15 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 вказується, що, фактично, зроблено намагання в односторонньому порядку перекласти на позивача відповідальність за недобросовісні (на думку контролюючого органу та суду) дії контрагента. Крім того, відсутні будь-які рішення суду, якими б підтверджувався факт фіктивності ТОВ "Прод-Тор", такий висновок зроблений лише на підставі того, що на момент здійснення господарських взаємовідносин керівник контрагента перебував в колонії.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп.2.15 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Крім того, при вирішенні даної справи, судова колегія враховує також правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

В Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Крім того, судова колегія під час розгляду справи керується постановою Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі № 21-421а11, прийнятою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, в якій зазначено, що підписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 03 листопада 2015 року у справі №21-4471а15, від 20 січня 2016 року у справі №21-4953а15, сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Згідно з ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що всі документи, яки надані ФОП ОСОБА_2 до суду зі сторони ТОВ "Прод-Тор" були підписані директором ОСОБА_5, однак, згідно вироку Вінницького міського суду Вінницької області, ОСОБА_5 засуджено та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Згідно з ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 05 грудня 2011 року призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено утримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 29 травня 2014 року. Відповідно до листа Голопристанської виправної колонії управління Державної пенетеціарної служби України в Херсонській області (№7) - обласної спеціалізованої туберкульозної лікарні засуджений ОСОБА_5 04 серпня 1985 року, дійсно відбував покарання в Голопристанській виправній колонії Херсонської області (№7) за вироком Вінницького міського суду Вінницької області. Початок строку - 29 травня 2014 року, кінець строку - 29 червня 2017 року. До установи прибув 08 жовтня 2014 року. Вибув з установи 25 квітня 2015 року до УВП №1 м. Вінниці.Відповідно до листа Стрижанівської виправної колонії управління Державної пенетеціарної служби України в Вінницькій області (№81) - засуджений ОСОБА_5, прибув до Стрижанівської ВК №81 07 травня 2015 року із УВП №1, м. Вінниці.

Таким чином, ОСОБА_5 з 27 березня 2015 року відповідно до відомостей СДР, відбував покарання в Голопристанській виправній колонії Херсонської області (№7) за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2014 року з 08 жовтня 2014 року по 25 квітня 2015 року, з 25 квітня 2015 року по 07 травня 2015 року відбував покарання в УВП №1, м. Вінниці, а з 07 травня 2015 року і по теперішній час відбуває покарання Стрижанівської виправної колонії управління Державної пенетеціарної служби України в Вінницькій області (№81).

Отже, фактично ОСОБА_5 не міг укласти договір поставки №8 між ТОВ "Прод- Тор" та ФОП ОСОБА_2 30 березня 2015 року, який скріплений підписами та печатками сторін (ТОВ "Прод-Тор" - директор ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_2.), не підписував податкові та видаткові накладні на адресу ФОП ОСОБА_2 від 31 березня 2015 року та 20 квітня 2015 року та не підписував відповідні ТТН.

Таким чином, судова колегія вважає, що апелянтом не було дотримано вимоги щодо документального підтвердження спірних сум податкового кредиту, а, отже, і правомірності відображення їх у податковій звітності, оскільки первинні документи, які надані ФОП ОСОБА_2 на підтвердження реальності укладеного договору з його контрагентом, судова колегія не вважає належними доказами у справі, зважаючи на той факт, що особа, відповідальна за фінансово-господарську діяльність контрагента позивача у періоді, що перевірявся, заперечує свою участь у створенні та діяльності товариств, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, що знайшло своє підтвердження допустимими доказами у справі.

Крім того, не вбачається яким чином, ТОВ "Прод-Тор", міг виконати зобов'язання згідно договору по постачанню сої в зазначених об'ємах з апелянтом, при відсутності у нього необхідних умов та засобів, виробничих активів, основних фондів, транспортних засобів, складських приміщень, трудових та матеріальних активів, необхідних для здійснення задекларованої господарської діяльності.

Отже, висновки суду першої інстанції про неправомірність формування ФОП ОСОБА_2 податкового кредиту та про відмову в задоволенні позовних вимог є правильними.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 квітня 2016 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Милосердний М.М.

Суддя: Ступакова І.Г.