Справа № 524/4396/14-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 р.Справа № 524/4396/14-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.02.2016р. по справі № 524/4396/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м.Кременчука

про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука (далі по тексту - Виконком Автозаводської районної ради м. Кременчука, відповідач), в якому просила суд визнати неправомірною бездіяльність Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в частині неповідомлення позивачки про наявне у неї за колективним договором 2006-2009 років, право на отримання матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально-побутових питань та в частині невиплати самостійно відповідачем позивачеві у 2009 році даної матеріальної допомоги; зобов'язати Виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачеві за 2009 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2014 року по справі № 524/4396/14-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання неправомірними та зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Верховного Суду України від 27.10.2015 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.05.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2014 року, Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду першої інстанції.

У зазначеній ухвалі колегія суддів Верховного Суду України дійшла висновку, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є частиною заробітної плати, а тому звернення до суду з вимогами про зобов'язання її виплатити не обмежується будь-яким строком.

В силу приписів ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків Верховного Суду України.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.02.2016 року по справі № 524/4396/14-а в задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.02.2016 року по справі № 524/4396/14-а скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що відповідачем не надано до суду належних доказів неможливості виплати у 2009 році позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Такими доказами, на думку позивача, є затверджений бюджетом на 2009 рік обсяг витрат на оплату праці працівників у 2009 році, з якого б вбачалося не закладення на 2009 рік витрат на виплату працівникам спірної матеріальної допомоги; документ про виконання бюджету в частині витрат з оплати праці у 2009 році; розпорядження, доведене до відома працівників, про те, що у 2009 році матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачуватися не буде у зв'язку з відсутністю на це коштів. Вказує, що відповідач не запланував спірну матеріальну допомогу, незважаючи на те, що за умовами колективного договору взяв на себе зобов'язання її виплачувати, а відтак, повинен був не лише планувати цю допомогу, а й вживати заходів для знаходження можливості її виплатити.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2008 року розпорядженням відповідача №29 ОСОБА_1 була призначена на посаду спеціаліста ІІ категорії по роботі з населенням за місцем проживання виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука. 17.08.2011 року вона звільнена з посади згідно з розпорядженням №88-о від 17.08.2011 року. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1, наявної в матеріалах справи.

Нарахування та виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік не здійснювалась.

Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення її про наявність права на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно з колективним договором, а також щодо невиплати їй вказаної допомоги, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про оскарження бездіяльності відповідача та зобов'язання Виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачеві вказану допомогу за 2009 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування, виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і посад. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Відповідно до статті 33 Закону України від 16.12.1993р. № 3723-XII "Про державну службу" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови (в тому числі районних у містах рад та їх виконавчих комітетів), у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

При цьому, згідно з пунктом 8 цієї Постанови видатки, пов'язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Як вбачається зі змісту роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України від 16.10.2009 р. № 620/13/84-09, рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника.

Наявною в матеріалах справи довідкою Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2016 року № 01-29/208 підтверджено, та не заперечується позивачем по справі, що ОСОБА_1 із заявою про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік до відповідача не зверталась (а.с.101).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про колективні договори і угоди", умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Пунктом 5.3 Колективного договору на 2006-2009 роки, прийнятого на загальних зборах профспілкового комітету Автозаводського райвиконкому 15.06.2006 року, зареєстрованого у Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Кременчуцької міської ради, передбачено, що при наявності коштів адміністрація зобов'язується надавати матеріальну допомогу працюючим у розмірі середньомісячної заробітної плати на вирішення соціально-побутових проблем.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи позивачки про необізнаність щодо наявності у неї права на отримання допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки виплата вказаної допомоги передбачена оприлюдненим у загальному порядку нормативно-правовим актом, а вищезазначений колективний договір обговорювався на загальних зборах колективу, і був доведений до відома працівників, у т.ч. і ОСОБА_1

Крім того, слід вказати, що видача розпорядження про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом керівника відповідного органу, в даному випадку, голови Автозаводської районної ради, реалізація якого можлива лише у випадку наявності відповідних коштів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.02.2016р. по справі № 524/4396/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 27.04.2016 р.