Справа № 826/15481/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2016 року № 826/15481/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомДочірнього підприємства "Енергоремонт" Публічного акціонерного товариства "Київенергоремонт"
до третя особаДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Приватне підприємство "Теплотехніка"
провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Дочірнього підприємства "Енергоремонт", Публічного акціонерного товариства "Київенергоремонт" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач), третя особа Приватне підприємство "Теплотехнік" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000642203 від 17.02.2015 року, виданого Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Дочірнього підприємства "Енергоремонт", Публічного акціонерного товариства "Київенергоремонт" (податковий номер 32073085) з питань дотримання податкового законодавства по фінансово-господарським взаємовідносинам з ПП «Теплотехніка» та ТОВ «Тепловогнезахист» за період з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р.

За результатами перевірки складено акт від 30.01.2015р. за № 378/26-56-22-03-10/32073085 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2756-VІ, із змінами та доповненнями в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 193 196,00 грн., у тому числі по періодам: серпень 2014 року - 193 196,00 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки Позивачем подано заперечення на Акт перевірки, Податковий орган Листом від 14.02.2015 р. №20/21/10/26-Г6-22-03-08 повідомив Позивача, що висновки викладені в Акті перевірки залишено без змін.

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 17.02.2015 року № , яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 241 495,00 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 193 196,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 48 299 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомлення-рішенням подано Скарги до ГУ ДФС у м. Києві та до ДФС України, за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 22.04.2015 р. №6890/10/26-15-10-08-16, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення та рішенням ДФС України від 30.06.2015 р. №13516/6/99-99-10-01-04-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу без задоволення.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням прийнятого податковим органом, вважає його протиправними, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В акті перевірки Податковим органом зазначено, що ПП «Теплотехніка» (код за ) здійснювало безтоварні операції з придбання робіт/послуг у підприємств-постачальників та продажу робіт/послуг підприємствам-покупцям, які в здійсності не придбавалися/реалізовувалися вказаними підприємствами, а лише полягали в документальному їх оформленні (шляхом складання договорів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних та інших документів), з метою ухилення від сплати податків та обов'язкових платежів.

Судом встановлено, що між Позивачем (Підрядник), з однієї сторони, та ТОВ «Теплотехніка» (Субпідрядник), з іншої сторони, укладено ряд договір: №17В-09/14 від 04.04.2014 року (надалі - Договір №17В-09/14); №36В-09/14 від 17.04.2014 року (надалі - Договір №36В-09/14); №38В-09/14 від 07.07.2014 року (надалі - Договір №38В-09/14); №44В-09/14 від 25.06.2014 року (надалі - Договір №44В-09/14); №47В-09/14 від 14.07.2014 року (надалі - Договір №47В-09/14); №52В-09/14 від 27.06.2014 року (надалі - Договір №52В-09/14).

Судом досліджено вищезазначені Договори та встановлено, що вони є ідентичними за змістом виключенням пп. 1.2.1, пп. 1.2.2 п. 1.2, п. 3.1, п. 5.1 Договори, а тому не підлягають детальному аналізу.

У відповідності до п. 1.1 п. 1.2, п. 5.2, п. 5.9 Договорів, Субпідрядник зобов'язується надати послуги Підряднику і, зазначені в п. 1.2., а Підрядник - прийняти і оплатити такі послуги. Найменування послуг: 33.12.1.Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності (Модернізація енергоблоків ст. № №1-4 ТЕЦ-5), а саме: Послуги з капітального ремонту ПВТ-6,7,8 енергоблоку ст. №4 з заміною дефектних спіралей та зачищення металу ПВТ-6,7,8 для проведення експертно-технічного діагностування. Послуги з ремонту трубопроводів турбіни Т-250/300-240 енергоблоку ст. №4 з заміни ділянок трубопроводу гострої пари (заміна 3-х згинів Ф 325x60 15Х1МФ) з проведенням термообробки зварних з'єднань. (п. 1.2 Договору №17В-09/14);

Найменування послуг: 33.12.1. Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності (Модернізація енергоблоків ст. №№1-4 ТЕЦ-5), а саме: Послуги з капітального ремонту ПВТ-5,6,7 енергоблоку ст. №1 з повною заміно: спіралей, з ремонтом корпусу та зачищенням металу ПВТ-5,6,7 для проведення експертно технічного діагностування; Послуги з капітального ремонту водяного економайзера котла ТГМ-96А енергоблок ст.№1. Послуги з капітального ремонту турбіни Т-100/120-130 енергоблоку ст.№1 з зачисткою металу поверхонь деталей турбіни. (п. 1.2 з урахування Додаткової угоди № 3 від 01.10.2014 р. до Договору №36В-09/14); Найменування послуг: 33,12.1. Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності (ремонт основного, допоміжного та загально станційного обладнання енергоблоків ст.№№1-4 потужністю - 100/120 М.Вт; 250/300МВт, ТЕЦ-5), а саме: Послуги з ремонту заднього екрану котла КВГМ-180 ст. №4 з заміною дефектних ділянок екранних труб Ф60х4 та встановленням в проектне положення дистанційних пристроїв між трубами екрану і проведенням зварювальних робіт (п. 1.2 Договору №38В-09/14); Найменування послуг: 33.12.1. Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності (Капітальний ремонт підігрівача сальникового ПС-250-30-05 ТЕЦ-6 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з заміною трубної системи, трубних дощок та перегородок). Місце надання послуг: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, ТЕЦ-6 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а при необхідності - територія Субпідрядника та інших організацій, що можуть бути залучені для виконання умов цього Договору (п. 1.2, п.5.2 Договору №44В-09/14); Найменування робіт: роботи з капітального ремонту основного обладнання РК «М. Борщагівка» (капітальний ремонт котла ПТВМ-100 №3) СВП «КИЇВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Місце виконання робіт: м. Київ, вул. Жмеринська, 14, РК «М. Борщагівка» (п. 1.2, п.5.2 Договору №47В-09/14); Найменування послуг: 33.12.1. Ремонтування та технічне обслуговування машин загальної призначеності (Ремонт обладнання теплофікаційних енергоблоків №1,2 потужністю -250/300 МВт, ТФУ в складі енергоблоків, загальностанційного обладнання (далі - обладнання) ТЕЦ-6 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») (далі - послуги), а саме: Послуги з ремонту та заміни дефектних ділянок трубопроводу в межах енергоблоків ст.№1 та ст.№2. Місце, надання послуг: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, ТЕЦ-6 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а при необхідності - територія Субпідрядника та інших організацій, що можуть бути залучені для виконання умов цього Договору (п. 1.2, п.5.2 Договору №52В-09/14); Місце надання послуг є територія ТЕЦ-5 СВП «КИЇВСЬКІ ТЕЦ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за адресою: м. Київ, вул. Промислова,4, а при необхідності - територія Підрядника (п.5.1. Договорів: №17В-09/14, №36В-09/14, №38В-09/14) . Субпідрядник має право залучати до надання послуг за Договором субпідрядні організації, за письмовим погодженням із Підрядником. Підрядник може відмовити у такому погодженні з письмовим обґрунтуванням свого рішення. Субпідрядні організації, які залучаються Субпідрядником до надання послуг, повинні відповідати наступним кваліфікаційним вимогам: у випадках, передбачених чинним законодавством, мати ліцензію (дозвіл) на виконання відповідних послуг, визначених договором субпідряду, досвід виконання аналогічних послуг, мати ресурси (матеріальні, технічні, фінансові) для їх виконання.

Між сторонами підписано Додаткові угоди до Договорів, Додатки та Протоколи погодження договірної ціни.

В підтвердження виконання умов вищезазначених Договорів Позивачем надано суду наступні документи: Акти приймання-передачі послуг: №10 за серпень 2014 р., №11 за серпень 2014 р., №12 за серпень 2014 р., №1 за серпень 2014 р., №2 за серпень 2014 р., №1 за серпень 2014 р.; Довідка про вартість наданих послуг: за серпень 2014 р.; Податкові накладні: від 26.08.2014 №6 на загальну суму з ПДВ 12 555,86 грн., від 26.08.2014 №7 на загальну суму з ПДВ 3 562,33 грн., від 26.08.2014 №8 на загальну суму з ПДВ 9 728,62 грн., від 26.08.2014 №9 на загальну суму з ПДВ 123 823,28 грн., від 26.08.2014 №9 на загальну суму з ПДВ 123 823,28 грн., від 26.08.2014 №10 на загальну суму з ПДВ 700 880,48 грн., від 26.08.2014 №11 на загальну суму з ПДВ 75 978,07 грн., від 26.08.2014 №12 на загальну суму з ПДВ 52 695,19 грн., від 22.08.2014 №5 на загальну суму з ПДВ 168 923,87 грн., від 26.08.2014 №13 на загальну суму з ПДВ 11 029,96 грн.; Акти надання генпідрядних послуг у серпні 2014 р.: №140 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 2 713,92 грн., №141 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 86 593,90 грн., №144 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 7 977,70 грн., №153 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 5 533,00 грн., №150 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 16 964,16 грн., №154 від 28.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 1 158,14 грн.; Податкові накладні: від 28.08.2014 №105 на загальну суму з ПДВ 2713,92 грн., від 28.08.2014 №104 на загальну суму з ПДВ 86593,90 грн., від 28.08.2014 №103 на загальну суму з ПДВ 7977,70 грн., від 28.08.2014 №103 на загальну суму з ПДВ 5533,00 грн., від 28.08.2014 №96 на загальну суму з ПДВ 16 964,16 грн., від 28.08.2014 №102 на загальну суму з ПДВ 1158,14 грн.; Платіжні доручення: №2055 від 05.11.2014 р. на загальну суму з ПДВ 23 132,89 грн., №1818 від 06.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 50 000 грн., №1842 від 07.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 50 000 грн., №176 від 10.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 30 000 грн., №1886 від 13.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 50 000 грн., №1897 від 14.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 50 000 грн., №182 від 17.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 50 000 грн., №1944 від 22.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 30 000 грн., №2054 від 05.11.2014 р. на загальну суму з ПДВ 27 000 грн., №2054 від 05.01.2015 р. на загальну суму з ПДВ 100 000 грн., №83 від 02.01.2015 р. на загальну суму з ПДВ 100 000 грн., №214 від 02.03.2015 р. на загальну суму з ПДВ 20 000 грн., №306 від 20.03.2015 р. на загальну суму з ПДВ 100 000 грн., №24 від 20.04.2015 р. на загальну суму з ПДВ 30 000 грн., №440 від 04.06.2015 р. на загальну суму з ПДВ 100 109,86 грн., №1845 від 09.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 68 000,37 грн., №2188 від 05.12.2014 р. на загальну суму з ПДВ 47 162,19 грн., №1779 від 26.09.2014 р. на загальну суму з ПДВ 100 000 грн., №1833 від 06.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 51 959,71 грн., №307 від 20.03.2015 р. на загальну суму з ПДВ 9 871,82 грн.; Виписки по банківських рахунках.

Позивача надіслано на адресу ПП «Теплотехніка» Лист (про уточнення платежу) від 02.03.2015 р. №12/0413/1.

В матеріалах справи містяться реєстри виданих та отриманих податкових накладних, з яких вбачається, що вищезазначені податкові накладні включені в Декларацію за серпень 2014 року та в реєстр виданих податкових накладних розділ 1 Видані податкові накладні за серпень 2014 року.

Також, 28.08.2014р., протоколом зарахування зустрічних однорідних вимог між Позивачем та ПП «Теплотехніка», було досягнуто згоди щодо зарахування 120 940,82 грн. в т.ч. ПДВ 20 156,81 грн., в зв'язку з чим, зобов'язання з генпідрядних послуг припинено.

Зобов'язання сторін за Договорами були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується первинною документацією, яку досліджено судом та копії залучені до матеріалів справи.

Судом досліджено первісну документацію та встановлено, що в Актах приймання-передачі послуг, Довідках про вартість наданих послуг, Акти надання генпідрядних послуг, які послуги надавалися в даних документах всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах його господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Крім того, Суд звертає увагу, що в судовому засіданні було допитано в якості свідка - ОСОБА_1 (директора ПП «Теплотехніка»), який підтвердив надання послуг Позивачу та надав пояснення, що для виконання робіт було також залучено ТОВ «Реал».

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України "Про податок на додану вартість".

Оскільки матеріали справи містять податкові накладні, надані позивачу його контрагентом, відповідачем в акті перевірки не зазначено жодних посилань щодо несплати ними податку на додану вартість до бюджету, судом вбачаються неправомірними посилання відповідача, викладені в акті перевірки.

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів Позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних контрагентів під час укладання та виконання договорів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені відповідно до законодавства.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України для виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1статті 201 Податкового кодексу України.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для формування в тому числі і податкового кредиту, необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даним товариствами, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що придбання позивачем у контрагентів товарів та послуг безпосередньо пов'язане із його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

На думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагентами, тому висновки акта перевірки є помилковими, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - протиправним.

Крім того, Суд звертає увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року по справі № 810/665/15 позов Приватного підприємства «Теплотехніка» задоволено шляхом визнання протиправними дії Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства "Теплотехніка" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Будмонтажінвест" за період 01.08.2014 31.08.2014, за результатами якої складено Акт від 23.12.2014 № 40/10-06-22-02/31118051; визнати протиправними дії Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо коригування в АІС "Податковий блок" показників податкової звітності Приватного підприємства "Теплотехніка" з податку на додану вартість та податкових зобов'язань за серпень 2014 року; зобов'язати Броварську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області поновити показники податкової звітності Приватного підприємства "Теплотехніка" з податку на додану вартість та податкових зобов'язань за серпень 2014 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Податковим органом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №000642203 від 17.02.2015 року, видане Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Подільської районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Дочірнього підприємства "Енергоремонт", Публічного акціонерного товариства "Київенергоремонт" () судовий збір в розмірі 483,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук