Справа № 815/621/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/621/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат" до Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року публічне акціонерне товариство"Іллічівський олійножировий комбінат" звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, крім того вважають, що останнє підлягає скасуванню, оскільки не відповідає чинному законодавству, так як винесено незаконно.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року позов публічного акціонерного товариства "Іллічівський олійножировий комбінат" задоволено. Податкове повідомлення-рішення № від 04.02.2016 року скасовано.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позову.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.06.2012р. між ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» (далі - ПАТ «ІОЖК») та Державним підприємством «Іллічівський морський торговий порт» (далі - «ДП «ІМТП») було укладено Договір №216/д/108-к про використання причалу та території порту (а.с. 93-99 т. 1).

Відповідно до п. 1.1. договору порт надає послуги по використанню ПАТ «ІОЖК» (вантажовласник за Договором) причалу №21 та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами, а саме: розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової, а також надавати Вантажовласнику інші послуги, а Вантажовласник зобов'язується перевантажити через територію та причал №21 порту 375000 тон вантажів і сплатити надані портом послуги відповідно до умов цього договору та «Збірника тарифів», затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 зі змінами і доповненнями.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 р. №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», а також згідно з наказом Міністерства інфраструктури № 163 від 19.03. 2013 р. «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту, і створення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», внаслідок реорганізації державних підприємств морського транспорту, зокрема і Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та створення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», шляхом виділу, стратегічні об'єкти портової інфраструктури «ДП «ІМТП», в тому числі і причал 21, були передані Державному підприємству «Адміністрація морських портів України».

В результаті зазначених змін, Угодою між ПАТ «ІОЖК» та ДП «ІМТП» від 15.07.2013р. було розірвано Договір №216/д/108-к про використання причалу та території порту (а.с. 100 т. 1) та з метою продовження здійснення господарської діяльності Позивачем 15.07.2013 р. між ПАТ «ІОЖК» та вже із Державним підприємством «Адміністрація морських портів Україні» (далі - «ДП «АМПУ») було укладено Договір №51/д/а про надання послуг, що пов'язані зі створенням умов для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, а також договору про продовження терміну дії договору (а.с. 101-106, 108-112 т. 1).

Згідно п. 1.1. зазначеного договору, порт надає Вантажовласнику послуги з використання Вантажовласником території Порту при перевантаженні наливних вантажів, а саме: імпортної і транзитної олії тропічної та експорт олії соняшникової, що переробляються на причалі №21 силами і засобами Вантажовласника, а Вантажовласник планує до перевантаження орієнтовно 600000 тонн вантажів і повинен сплатити надані Портом послуги відповідно до умов цього Договору і обґрунтування та розрахунку розподілу плати за використання клієнтурою причалів і території порту при перевантаженні наливних вантажів між Адміністрацією Іллічівського морського порту Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (причали №10, №11, №15, №16, №21 затвердженого директором ДП «УкрНДІМФ» Савінковим С.Б. у 2013 році.

Таким чином, позивач в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. користувався послугами ДП «ІМТП» та «ДП «АМПУ», зокрема, послугами з використання причалу №21 на території порту при виконанні ним навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами (розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової) та іншими послугами, що пов'язані зі створенням умов для виконання такого роду робіт.

Всього за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 р. по Договору №216/д/108-к від 01.06.2012р., Договору №51/д/а від 15.07.2013 р. та Договору №453/д/1 від 01.10.2013р. ДП «ІМТП» та ДП «АМПУ» було надано ПАТ «ІОЖК» послуг всього на загальну суму у 16 013 745 грн.

З 27.11.2015 року по 11.01.2016 року контролюючим органом була проведена планова документальна виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт від 16.01.2016р. №017-03-22-01-0301/31541451.

У зв'язку з декларуванням позивачем сум сплачених по Договорах №216/д/108-к від 01.06.2012 р., №51/д/а від 15.07.2013 р., №453/д/1 від 01.10.2013 р. у складі від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток було завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму у розмірі 16 013 745 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.02.2016 р. № (форми «Р»), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 3 863 305,00 грн.

Судова колегія дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вважає доводи апелянта безпідставними та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій».

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з приписами пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України до витрат, не відносяться не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання робіт, послуг, здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Також суд зазначає, що жодним нормативно - правовим актом не затверджено форми бланку акту виконаних робіт (послуг) чи звіту про виконані (надані) послуги, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, наявність певних недоліків чи неточностей у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися). Крім того, необхідно зазначити, що не зазначення певної інформації при заповненні актів виконаних робіт (послуг) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості.

Матеріалами справи встановлено, що в більшості актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) в графі «послуга» було зазначено замість формулювання: «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт», у скороченій формі було використано формулювання: «навантажувально-розвантажувальні роботи».

В підтвердження того, що в актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг) в графі «послуга» насправді були допущені описки, та фактично від ДП «ІМТП» та ДП «АМПУ» отримувались послуги саме з використання причалів і території портів при виконанні робіт, а не з навантажувально-розвантажувальних робіт, є те, що зазначене формулювання передбачене п. 1.1. Договору №216/д/108-к від 01.06.2012 р. та Договору №453/д/1 від 01.10.2013р., згідно з яким предметом договору є надання портом послуг по використанню ПАТ «ІОЖК» причалу №21 та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами.

При цьому плата за використання ПАТ «ЮЖК» причалів та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт справлялася саме позивачем у відповідності до Наказу Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 «Про затвердження збірника тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України» визначена як плата «з усіх вантажів, що переробляються на загальних причалах портів силами та засобами клієнтури».

Таким чином, незважаючи на те, що в актах виконаних робіт вказана номенклатура «навантажувально-розвантажувальні роботи», вартість таких робіт розрахована по ставці, передбаченій для номенклатури робіт «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт», що підтверджується наданою контролюючому органу під час перевірки первинною документацією.

Крім того, до актів здачі - прийняття робіт (наданих послуг) були складені та надавалися до перевірки довідки - рахунки із детальною розшифровкою номерів коносаментів, їх дат, складу, відправника вантажу, найменування вантажу, його ваги (обсягу), розміру ставок та вартості.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта щодо неможливості віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по Договорам №216/д/108-к від 01.06.2012 р., №51/д/а від 15.07.2013 р. тс №453/д/1 від 01.10.2013 р. за період 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., в силу невідповідності номенклатури зазначеної в ряді актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг): «навантажувально-розвантажувальні роботи» замість номенклатури «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт» з огляду на наступне.

У апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на Наказ Міністерства транспорту України № 392 від 31 жовтня 1995 року, зазначає, що факт зазначення позивачем в актах здачі-прийняття наданих послуг номенклатури «навантажувально-розвантажувальні роботи» замість номенклатури «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт» свідчить про неможливість фактичного отримання Позивачем послуг та використання їх у власній господарській діяльності.

Як вже зазначалося вище 01.06.2012 р. між ПАТ «ЮЖК» та Державним підприємством «Іллічівський морський торговий порт» (далі - «ДП «ІМТП»») було укладено Договір №216/д/108-к про використання причалу та території порту . Відповідно до п. 1.1. договору порт надає послуги по використанню ПАТ «ЮЖК» (Вантажовласник за Договором) причалу №21 та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами, а саме: розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової, а також надавати Вантажовласнику інші послуги, а Вантажовласник зобов'язується перевантажити через територію та причал №21 порту 375000 тон вантажів і сплатити надані портом послуги відповідно до умов цього договору та «Збірника тарифів», затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 зі змінами і доповненнями.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 р. №133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту», а також згідно з наказом Міністерства інфраструктури № 163 від 19.03. 2013 р. «Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту, і створення державного підприємства «Адміністрація морських портів України», внаслідок реорганізації державних підприємств морського транспорту, зокрема і Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та створення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», шляхом виділу, стратегічні об'єкти портової інфраструктури «ДП «ІМТП», в тому числі і причал 21, були передані Державному підприємству «Адміністрація морських портів України».

В силу вищезазначених змін, угодою між ПАТ «ЮЖК» та ДП «ІМТП» від 15.07.2013р. було розірвано Договір №216/д/108-к про використання причалу та території порту та з метою продовження здійснення господарської діяльності позивачем 15.07.2013 р. між ПАТ «ЮЖК» та вже із Державним підприємством «Адміністрація морських портів Україні» (далі - «ДП «АМПУ»») було укладено Договір №51/д/а про надання послуг, що пов'язані з створенням умов для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт (далі - «Договір №51/д/а від 15.07.2013 р.»).

Відповідно до п. 1.1. договору адміністрація надає послуги, пов'язані зі створенням умов для виконання вантажовласником власними силами та засобами навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі №21, а саме: розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової, а Вантажовласник зобов'язується перевантажити через причал №21 орієнтовно 600000 тонн вантажів і сплатити надані Адміністрацією послуги відповідно до умов цього договору.

01.10.2013 р. між ПАТ «ЮЖК» та ДП «ІМТП» було укладено Договір №453/д/1 про використання території порту (далі - «Договір №453/д/1 від 01.10.2013 р.»). Згідно п. 1.1. договору порт на умовах цього договору надає Вантажовласнику послуги з використання вантажовласником території порту при перевантаженні наливних вантажів, а саме: імпортної і транзитної олії тропічної та експортної олії соняшникової, що переробляються на причалі №21 силами і засобами вантажовласника, а вантажовласник планує до перевантаження орієнтовно 600000 тонн вантажів і сплатити надані портом послуги відповідно до умов цього Договору і обгрунтування та розрахунки розподілу плати за використання клієнтурою причалів і території порту при перевантаженні наливних вантажів між Адміністрацією Іллічівського морського порту Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (причали №10, №11, №15, №16, №21 затвердженого директором ДП «УкрНДІМФ» Савінковим С.Б. у 2013 році (у подальшому «обґрунтування та розрахунок»).

Тому, підсумовуючи вищенаведене, позивач в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. користувався послугами ДП «ІМТП» та «ДП «АМПУ», зокрема послугами з використання причалу №21 та території порту при виконанні ним навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами (розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової) та іншими послугами, що пов'язані зі створенням умов для виконання такого роду робіт. Всього за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. по Договору №216/д/108-к від 01.06.2012 р., Договору №51/д/а від 15.07.2013 р. та Договору №453/д/1 від 01.10.2013 р. ДП «ІМТП» та ДП «АМПУ» було надано ПАТ «ЮЖК» послуг всього на загальну суму у 16013745 грн.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем в ряді актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) в графі «послуга», насправді, було допущено описки та замість формулювання: «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт», у скороченій формі було використано формулювання: «навантажувально-розвантажувальні роботи», проте вищезазначена описка позивача не може свідчити про неможливість фактичного отримання ним послуг та використання їх у господарській діяльності та не може позбавляти його права на віднесення сум по зазначених актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг) чи податкових накладних до податкового кредиту.

Крім того, в підтвердження того, що позивачем насправді були допущені описки, та фактично від ДП «ІМТП» та ДП АМПУ» отримувались послуги саме з використання причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт, а не з навантаження чи розвантаження робіт, про що свідчить: по-перше, формулювання передбачене п. 1.1. Договору №216/д/108-к від 01.06.2012 р. та Договору №453/д/1 від 01.10.2013 р., згідно якого предметом договору є надання портом послуг по використанню ПАТ «ЮЖК» (Вантажовласник за Договором) причалу №21 та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами (тобто силами та засобами ПАТ «ЮЖК»), по-друге, плата за використання ПАТ «ЮЖК» причалів та території порту при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт справлялася Позивачем у відповідності до Наказу Міністерства транспорту України від 31.10.1995 р. №392 «Про затвердження збірника тарифів на комплекс робіт, пов'язаних з обробленням вантажів у портах України» визначена як плата «з усіх вантажів, що переробляються на загальних причалах портів силами та засобами клієнтури». Тобто, незважаючи на те, що в актах виконаних робіт вказана номенклатура «навантажувально-розвантажувальні роботи», але вартість таких робіт розрахована по ставці, передбаченій для номенклатури робіт «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт», що підтверджується наданою Відповідачу під час перевірки первинною документацією.

Крім того до актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) були складені та надавалися до перевірки довідки-рахунки із детальною розшифровкою номерів коносаментів, їх дат, складу, відправника вантажу, найменування вантажу, його ваги (обсягу), розміру ставок та вартості.

В силу функціональних та технологічних факторів, а саме тих, що ПАТ «ЮЖК» територіально розташований біля Іллічівського морського торговельного порту і технологічно пов'язаний з причалом № 21, оскільки функціонально транспортування олії наливом, у разі навантаження або розвантаження, відбувається автоматизовано за допомогою продуктопроводу, що прокладений по спеціальній естакаді до причалу № 21, де за допомогою мобільного стендеру продуктопровід ПАТ «ЮЖК з'єднується з корабельними вантажними системами, внаслідок чого навантажувально-розвантажувальні роботи здійснюються автоматизовано, силами та засобами позивача.

Отже, враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає доводи апелянта про неможливість віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по Договорам №216/д/108-к від 01.06.2012 р., №51/д/а від 15.07.2013 р. та №453/д/1 від 01.10.2013 р. за період 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., в силу невідповідності номенклатури зазначеної в ряді актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг): «навантажувально-розвантажувальні роботи» замість номенклатури «використання клієнтурою причалів і території портів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт» безпідставними та такими, що порушують права позивача як платника податків.

Стосовно твердження апелянта про неможливість віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по Договорам №216/д/108-к від 01.06.2012 р., №51/д/а від 15.07.2013 р. та №453/д/1 від 01.10.2013 р. за період 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р.. у зв'язку з неукладенням між Позивачем та ДП «ІМТП» та ДП АМПУ» у відповідності із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» договорів щодо використання причалів та території Іллічівського морського торговельного порту судова колегія вважає зазначити наступне.

Послуги щодо використання причалів та території Іллічівського морського торговельного порту є послугами з надання доступу ДП «ІМТП» та ДП АМПУ» до причалу №21 та фактично були надані зазначеними державними підприємствами, що підтверджується наданою Позивачем під час проведення перевірки належно оформленою первинною документацією та не заперечується Відповідачем, а відповідно до норм Податкового кодексу України, саме факт надання послуг є визначальним для висновків про правомірність формування Позивачем податкового кредиту.

Відповідно до п. 15 ст. 15 Закону України «Про морські порти України» Адміністрація морських портів України утворюється з метою забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту. Згідно п. 1 ст. 16 зазначеного закону фінансування діяльності адміністрації морських портів України здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються нею відповідно до цього Закону, плати за надання послуг та орендної плати, інших незаборонених законодавством джерел.

Відповідно до пп. 14.1.185 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) постачанням послуг є - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та ДП «ІМТП» та ДП АМПУ» укладались та виконувались договори саме про надання послуг, оскільки ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» в період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. користувався послугами ДП «ІМТП» та «ДП «АМПУ», зокрема, з доступу до використання причалу №21 та території порту при виконанні ним навантажувально-розвантажувальних робіт власними силами та засобами (розвантаження імпортної та транзитної олії тропічної і навантаження експортної олії соняшникової) та іншими послугами, що пов'язані зі створенням умов для виконання такого роду робіт, а відтак доступ до причалу, забезпеченого ДП АМПУ» здійснювався як послуга, а згідно приписів цивільного та господарського законодавства України договори про надання послуг не підлягають обов'язковій реєстрації у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Така правова позиція підтверджується рішеннями низки адміністративних судів України, в тому числі рішеннями Вищого адміністративного суду України, зокрема:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 р. у справі №К/800/26438/14; ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. у справі № 814/1172/14, що залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2014 р. у справі за №К/800/63755/14.

В Ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 р. у справі №814/1172/14, що залишена без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2014 р. у справі за №К/800/63755/14, судом констатується, що: «...недотримання вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є визначальною умовою для формування податкового кредиту».

Отже, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним твердженням апелянта про неможливість віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по Договорам №216/д/108-к від 01.06.2012 р., №51/д/а від 15.07.2013 р.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в апеляційній скарзі ДПІ не заперечує та не ставить під сумнів факт того, що господарські відносини між позивачем та ДП «ІМТП» та ДП АМПУ» були реальними, а зазначені контрагенти надали позивачу відповідні послуги.

З урахуванням зазначеного, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які надані позивачем, містять всі обов'язкові реквізити документу, а помилкове використання в цих актах формулювання в графі «послуга», не позбавляє їх правової та доказової сили, оскільки фактично господарські правовідносини між сторонами відбулись, що підтверджується наявними в матеріалах справи іншими первинними документами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є наявність ділової мети.

Актом перевірки не встановлено жодного фактичного порушення вимог норм законодавства, яке б позбавляло ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» права на формування податкового кредиту та валових витрат, а також податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Враховуючи зазначене, оскільки апелянтом не доведено правомірність та обґрунтованість висновків, викладених в акті перевірки № 017-03-22-01-0301/31541451 від 16.01.2016 року, тому висновок суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.02.2016 року є обґрунтованим та таким, що прийнятий у відповідності до чинного законодавства.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду 06.04.2015 року за заявою апелянта було відстрочено Державній податковій інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2016р.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 4 цього Закону встановлено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами судовий збір сплачується в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позов було подано до суду 15.02.2016 року, ціна даного позову складала 3 863 305 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, що підлягала до сплати до суду першої інстанції за подання адміністративного позову майнового характер, який подано юридичною особою складає 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 57 949,58 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання цієї апеляційної скарги має бути сплачено судовий збір в розмірі 110 відсотків ставки, а саме 63 744,53 грн.

Враховуючи вищезазначене судова колегія вважає за необхідне стягнути з апелянта судовий збір за подачу апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного на рахунок №1008, одержувач ГУК в Одеській області / Приморський р-н./ 22030101 , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011 Код ЄДРПОУ суду 34380461, у розмірі 63 744,53 грн.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2016 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної податкової інспекції у м.Іллічівську Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області /68001, Одеська область, м.Чорноморськ, вул.Шевченка, 3, Код / до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок № 1008, отримувач коштів УК у м. Одесі / Приморський р-н/22030101, , банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, Код ЄДРПОУ суду 34380461 несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 63 744,53 грн. /шістдесят три тисячі сімсот сорок чотири гривні п'ятдесят три копійки/.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик