Справа № 808/406/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року 09 год. 40 хв.Справа № 808/406/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» (далі іменується - позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №26660406 від 05 січня 2016 року та зобов'язати відповідача провести реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Роджерс» права власності на об'єкт нерухомого майна - 7/10 часток нежитлового приміщення площею 194,5 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, вул. Залізнична, буд.5.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 18 грудня 2015 року він звернувся до органу державної реєстрації прав із заявою про державну реєстрацію права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з проведеною реконструкцією, надавши при цьому всі необхідні документи, серед яких зокрема, були декларація про готовність об'єкта до експлуатації та нотаріально посвідчений договір. Рішенням державного реєстратора №26660406 від 05 січня 2016 року товариству було відмовлено у реєстрації права власності, у зв'язку з тим, що не подано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на реконструйоване приміщення в цілому, з посиланням на статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при цьому не зазначено конкретного пункту вказаної статті. Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскаржуване рішення №26660406 від 05 січня 2016 року є протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 22.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. На позовних вимогах наполягає.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 04.04.2016, не прибув, заяв чи клопотань не надіслав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується- КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи на підставі наявних у справі матеріалів в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На підставі договору купівлі-продажу об'єкта права комунальної власності №258/08 від 13 квітня 2009 року, укладеного між управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роджерс» (з урахуванням змін, внесених Договором від 15.03.2013 про внесення змін до Договору №258/08 від 13 квітня 2009 року), позивач здобув право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №18 підвалу та першого поверху (літера А-№) загальною площею за внутрішніми замірами 198,8 кв.м, що складає 7/10 частин приміщення №18 підвалу та першого поверху, яке розташоване за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 5.

У період 2012-2013 років позивачем було проведено реконструкцію приміщення, внаслідок чого площа приміщення змінилася з 198.8 кв.м. на 194,5 кв.м.

12 липня 2015 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція частини існуючої аптеки під магазин» за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 5.

18.12.2015, у зв'язку з проведеною реконструкцією, позивач звернувся до органу державної реєстрації прав із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер №14363385) для проведення державної реєстрації права приватної власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Залізнична, будинок №5, приміщення №18, надавши при цьому всі необхідні документи.

05.01.2016 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Полтавцем Дмитром Володимировичем за наслідками розгляду заяви позивача (реєстраційний номер №14363385) було прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №27760406 (надалі - рішення №27760406), оскільки заявником не надано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації на реконструйоване приміщення вцілому.

Вважаючи, зазначене вище рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №27760406 таким, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся за їх захистом до суду.

З'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно положень частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень з метою забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин, далі іменується - Закон України №1952-IV), відповідно до абзацу першого частини першої статті 2 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі іменується - Порядок №868).

Як передбачено пунктом 20 Порядку №868, За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. У разі проведення державної реєстрації прав на житловий будинок, будівлю або споруду одночасно з державною реєстрацією прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, державний реєстратор приймає одне рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації щодо таких об'єктів.

У відповідності до пункту 28 Порядку №868, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України №1952-IV. У рішенні про відмову в державній реєстрації прав зазначаються всі підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до статті 15 Закону України №1952-VI, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Як передбачено положеннями статті 19 Закону України №1952-VI, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до абзацу першого пункту 36 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно з пунктом 37 Порядку №868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Як встановлено судом, позивачем надано до органу державної реєстрації прав, зокрема, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та нотаріально посвідчений договір.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України №1952-VI, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відмовляючи у державній реєстрації прав власності, державний реєстратор прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Полтавець Дмитро Володимирович послався на статтю 24 Закону України №1952-VI, без зазначення частини, що є порушенням державним реєстратором пункту 28 Порядку №868, оскільки в рішенні відсутні конкретні підстави (певний пункт частини першої статті 24 Закону України №1952-VI), за яких позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо протиправності рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №26660406 від 05 січня 2016 року.

Щодо заявленої позовної вимоги про зобов'язання відповідача провести реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Роджерс» права власності на об'єкт нерухомого майна - 7/10 часток нежитлового приміщення площею 194,5 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, вул. Залізнична, буд.5., суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав, є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вищевказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер №14363385 від 18.11.2015), відповідно до вимог чинного законодавства України.

Частиною першою статті 6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною першою статті 11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частині першій статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, в частині другій статті 72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до статті 94 КАС України, судовий збір підлягає частковому відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 26660406 від 05 січня 2016 року.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Полтавця Дмитра Володимировича повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 18.11.2015 за реєстраційним номером 14363385.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Роджерс» () 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького міського управління юстиції ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко