Справа № 524/3375/13-а
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3375/13-а
Провадження № 2-а/524/23/16
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

25.04.2016 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - Андрієць Д.Д.

при секретарі - Бєлєнького О.В.

при участі представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при участі представника Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Гриценко К.В.

при участі представника третьої особи - Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - Нештапа В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання рішення неправомірним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету КМР Полтавської області №200 від 05.04.2013 року «Про заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1».

В подальшому, 23.04.2013 року ОСОБА_1 подавши до суду заяву про збільшення позовних вимог просив також визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №207 від 17.04.2013 року «Про негайну заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1».

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області були прийняті рішення № 200 від 05.04.2013 року та № 207 від 17.04.2013 року, якими було заборонено експлуатацію будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1, зобов'язано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 припинити експлуатацію будівлі даного магазину з дня оприлюднення цього рішення.

Позивач зазначав, що оскаржувані рішення прийняті з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а тому просив суд визнати їх протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 01.02.2016 року представник відповідача, Гриценко К.В., заперечувала проти задоволення позовних вимог, прохала відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління містобудування та архітектури Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - ОСОБА_5 в судовому засіданні 01.02.2016 року заперечував проти задоволення позовних вимог, прохав відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 14.10.2005 року №946 «Про затвердження актів державних приймальних комісій про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів на території м. Кременчука» було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення 05.05.2006 року ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - двоповерховий блок міні-магазинів по АДРЕСА_1 Полтавської області.

10.05.2006 року право власності ОСОБА_1 на двоповерховий блок міні-магазинів по АДРЕСА_1 Полтавської області зареєстровано в КП «КМБТІ» за реєстраційним №14667494.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 200 від 05.04.2013 року «Про заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1»: заборонено експлуатацію будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1; зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 припинити експлуатацію будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1 з дня оприлюднення цього рішення.

Вказане рішення було опубліковано в офіційному виданні Кременчуцької міської ради - газеті «Вісник Кременчука» № 15 (1652) від 11.04.2013 року.

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 207 від 17.04.2013 року «Про негайну заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1» негайно заборонено експлуатацію будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1; зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 негайно припинити експлуатацію будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1 з дня оприлюднення цього рішення.

Вказане рішення було опубліковано в офіційному виданні Кременчуцької міської ради - газеті «Вісник Кременчука» № 16 (1653) від 18.04.2013 року.

Зі змісту вказаних рішень вбачається, що вони були прийняті у зв'язку з тим, що за інформацією, наданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, ОСОБА_1 самочинно виконано реконструкцію приміщень будівлі з переплануванням першого поверху будівлі та будівництвом торговельних павільйонів (прибудов).

Зазначалось, що відповідно до інформації управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, строк дії договору оренди землі між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки для експлуатації та обслуговування двоповерхового блоку міні-магазинів та благоустрою прилеглої до нього території по АДРЕСА_1 загальною площею 1648 кв.м. закінчився 01.11.2010 року.

Вказаний об'єкт містобудування не прийнято до експлуатації, його відповідність державним будівельним нормам, протипожежним та санітарним стандартам та правилам не визначено.

Наведені в оскаржуваних рішеннях Виконавчого комітету КМР Полтавської області обставини, зазначені в листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, щодо самочинно виконаної реконструкції приміщень з переплануванням першого поверху будівлі та будівництвом торгівельних павільйонів (прибудов) не знайшли свого підтвердження.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2014 року у справі №816/4921/13-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області визнано протиправним та скасовано припис Інспекції ДАБК в Полтавській області про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 30.05.2013 року №39. Постанова набрала чинності 02.12.2014 року.

Крім того, представники позивача зазначили, що ОСОБА_1 без отримання дозвільних документів спорудив тимчасові торгівельні павільйони, які розміщені по АДРЕСА_1, і які були приєднані до споруди двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1, проте ніяких перебудов, перепланування чи реконструкції двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1 - не відбувалось.

Відповідно Висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 7/7-13 від 16.07.2013 року самовільно споруджена прибудова торгівельних павільйонів, являють собою легкомонтуєму конструкцію, виконану без улаштування фундаментів, з полегшаних конструкцій, без утеплення основних огороджуючих конструкцій, переміщення якої є можливим без знецінення та зміни призначення, отже відноситься до об'єктів тимчасового характеру, та не являється капітальною(т.1 а.с.193-201).

Отже, прибудова торгівельних павільйонів, відповідно до наданих суду доказів, не є капітальним будівництвом і відноситься до об'єктів тимчасового характеру.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування висновку експертного дослідження.

У відповідності до змісту оскаржуваних позивачем рішень виконавчого комітету, вони були прийняті на підставі, зокрема, листа Управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області від 13.03.2013 за вих. №17/06/639, у якому зазначалось, що органами державного нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки області не підписувались документи щодо відповідності вимогам чинного законодавства будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1, а також документи, що стосуються введення в експлуатацію зазначеного об'єкту, а також, депутатського звернення народного депутата України ОСОБА_6 № 6-05/04 від 05.04.2013 року, що Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта «Будівництво двоповерхового блоку міні-магазинів на приринковій площі по вул. Першотравневій в м. Кременчуці» за адресою: АДРЕСА_1, не підписаний членом державної приймальної комісії - представником органу державного пожежного нагляду ОСОБА_7, заступником начальника Кременчуцького міського управління ГУ МНС України в Полтавській області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004р. «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» визначена процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів складається з підтвердження державною приймальною комісією готовності до експлуатації об'єкту нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту будинків і споруд.

Пункт 27 Порядку визначає, що за результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, форма якого затверджується Мінрегіонбудом. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт. Не допускається затвердження акта про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта за відсутності підписів окремих членів державної приймальної комісії.

На думку суду, затвердження (підписаного всіма членами державної приймальної комісії) Акту приймальної комісії Рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 14.10.2005 року № 946,- є підтвердженням відсутності будь-яких зауважень, достатності та повноти вказаного Акту приймальної комісії, що стало підставою для видачі в подальшому свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2006 року.

Згідно п.28 Порядку, члени державної приймальної комісії, що відмовилися підписати акт, зобов'язані у письмовій формі подати голові комісії та органу, який вони представляють, обґрунтування своєї відмови. Керівник зазначеного органу зобов'язаний взяти безпосередню участь у врегулюванні спірних питань та може підписати акт замість члена комісії, який відмовився від підпису. Пунктом 18 Порядку встановлено, що Голова державної приймальної комісії організовує та забезпечує виконання завдань, покладених на комісію.

Окрім того, в Експертному висновку (технічні умови) № 668 Державного пожежного нагляду міста Кременчука про протипожежний стан об'єкта будівництва № 844 від 19.06.2003 року, зазначалось, що замовником будівництва 17.06.2003 року за № 2/5/3103 отримано позитивний висновок № 228 Відділу пожежної безпеки в Полтавській області МНС України про відповідність робочого проекту «Блок міні магазинів на при ринковій площі в м. Кременчуці» вимогам нормативних актів з пожежної безпеки, а також зафіксовано усунення порушень пожежної безпеки, що були вказані у постановах територіального органу державного пожежного нагляду Полтавської області «Про застосування запобіжних заходів» № 114-97, № 286-99, № 3, 25, 26, 27, 28 - 2000.(т.2, а.с.123)

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Отже, самовільним зайняттям є заволодіння земельною ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних ділянок, здійснюване без відведення землі в натурі й одержання документа, що засвідчує право на землю. Способом самовільного зайняття є самовільне захоплення землі, тобто заволодіння ділянкою без дозволу органів, уповноважених виносити рішення про надання земельних ділянок у користування.

Згідно з Рішенням Кременчуцької міської ради ХХХХ сесії ІY скликання від 24 січня 2006 року та укладеним 05.05.2006 року Договором оренди землі ФО-П ОСОБА_1 було надано в оренду земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1. На протязі строку дії договору орендар належним чином виконував умови договору та сплачував орендну плату. Строк оренди, встановлений договором - до 01.11 2010 року, при цьому, відповідно до п. 8 вказаного договору «після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право на поновлення договору».

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що діяла на момент закінчення строку договору оренди від 05.05.2006 року, зазначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З постанови Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17.06.2015 у справі №524/11588/14-а за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання рішення протиправним та його скасування вбачається, що позивач звертався до Кременчуцької міської ради з заявою про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок площею 1648,00 кв. м. для обслуговування та експлуатації двоповерхового блоку міні-магазинів та благоустрою прилеглої до нього території у м. Кременчуці по АДРЕСА_1.

Пунктом 1.4 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28.10.2014 року "Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок юридичним та фізичним особам в м. Кременчуці" ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 1648 кв. м. для експлуатації та обслуговування двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1, у зв'язку з наявністю рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 200 від 05.04.2013 року «Про заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1» та № 207 від 17.04.2014 року «Про негайну заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1».

Вищевказаним судовим рішенням було задавлено позовні вимоги ОСОБА_1 Скасовано п.1.4. рішення LII сесії YI скликання від 28.10.2014 року Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про відмову в наданні дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок юридичним і фізичним особам в м. Кременчуці», згідно з яким, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, було відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічної документації з землеустрою по земельній ділянці площею 1648 кв. м. для експлуатації та обслуговування двоповерхового блоку міні-магазинів у АДРЕСА_1.

Зобов'язано Кременчуцьку міську раду Полтавської області повторно розглянути заяву про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення технічної документації з землеустрою по земельній ділянці площею 1648 кв. м. для експлуатації та обслуговування двоповерхового блоку міні-магазинів у АДРЕСА_1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про самовільне зайняття земельної ділянки позивачем є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Суд також вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень, і не вірно застосував ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки вказаний закон був прийнятий 17.02.2011 року, та набрав чинності з моменту оприлюднення, тоді, як ОСОБА_1 набув право приватної власності на двоповерховий блок міні магазинів по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 946 від 14.10.2005 року.

Під час прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1 не передбачалось подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації або акту готовності об'єкта до експлуатації з наступною видачею сертифіката, оскільки в 2005 - 2006 роках діяв Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004 року.

Не заслуговують на увагу посилання Відповідача в спірних рішеннях, як на одну з правових підстав винесення оскаржуваних рішень, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки вказана правова норма визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, і не передбачає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад забороняти експлуатацію будинків, які перебувають у приватній власності фізичних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) - органи місцевого самоврядування здійснюють державний нагляд (контроль) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання.

У відповідності до п. 4. ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виключно законами встановлюються повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності та спосіб здійснення державного нагляду (контролю).

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином, відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень вийшов за межі наданих йому повноважень, а тому спірні рішення є протиправними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані здійснювати свої функції виключно на підставі, у спосіб, в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» принцип законності визнано одним із основних принципів при здійсненні місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушенні її права, свободи чи інтереси.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятих рішень виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 200 від 05.04.2013 року «Про заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1» та № 207 від 17.04.2013 року «Про негайну заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1» .

Отже, суд приходить до висновку, що будівля блоку міні-магазинів по АДРЕСА_1 є побудованою та прийнятою в експлуатацію згідно вимог чинного законодавства на земельній ділянці, переданій в оренду в порядку, встановленому чинним законодавством України, а прибудовані до блоку міні-магазинів торгівельні павільйони не є нерухомим майном у розумінні статті 181 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Отже, понесені позивачем витрати у вигляді сплати судового збору, які згідно з статтею 87 вказаного Кодексу відносяться до судових витрат, підлягають стягненню на його користь.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 69, 71, 94, 86, 159, 160-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 200 від 05.04.2013 року «Про заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1»

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 207 від 17.04.2013 року «Про негайну заборону експлуатації будівлі двоповерхового блоку міні магазинів по АДРЕСА_1».

Стягнути з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 34,41 грн.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Андрієць Д.Д.