Справа № 816/34/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 р.Справа № 816/34/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016р. по справі №816/34/16

за позовом Фермерського господарства "Покрова-2006"

до Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд"

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фермерське господарство "Покрова-2006", звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2015 року ВП №49721951.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова була прийнята з порушенням вимог діючого законодавства та без врахування всіх обставин справи, в зв'язку з чим, підлягає скасуванню. Зазначив, що в оскаржуваній постанові зазначено про примусове виконання щодо стягнення коштів з позивача, а не звернення стягнення на майно, яке перебуває у власності позивача - зерно, а також не надано строк для добровільного виконання виконавчого документу, а саме: передати зерно на суму 1329736,35 грн для стягувача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд".

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову ВДВС Кобеляцького РУЮ від 28.12.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП №49721951.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВДВС Кобеляцького РУЮ на користь ФГ "Покрова-2006" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

На зазначену постанову суду ВДВС Кобеляцького РУЮ подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на незаконність оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про незаконність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначив, що у виконавчому документі було чітко визначено, що у разі відсутності зерна у власності ФГ "Покрова-2006", необхідно задовольнити вимоги ПАТ "Аграрний фонд" шляхом стягнення грошових коштів з ФГ "Покрова-2006". В зв'язку з чим, державним виконавцем з метою своєчасного та повного виконання виконавчого документу було прийнято рішення про звернення стягнення безпосередньо на кошти. Таким чином, оскільки державний виконавець діяв у чіткій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», висновок суду щодо незаконності оскаржуваної постанови не відповідає обставинам справи.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Третя особа надала до суду письмові пояснення, в яких підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, скасувавши оскаржуване рішення суду та відмовивши позивачу в задоволенні позовних вимог.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 12.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А. видано виконавчий напис, про звернення стягнення на користь ПАТ "Аграрний фонд" на зерно, яке є у власності ФГ "Покрова - 2006", на суму заборгованості згідно біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 16.04.2014 року №685 Ф у розмірі попередньої оплати у сумі 485839,90 грн, штрафних санкцій (проценти, штраф) у розмірі 300467,73 грн., що разом становить суму 786307,63 грн. та на суму заборгованості згідно біржового договору поставки зерна врожаю 2014 року від 16.04.2014 року №686 Ф у розмірі попередньої оплати у сумі 336748,30 грн., штрафних санкцій (проценти, штраф) у розмірі 206680,42 грн., що разом становить суму в розмірі 543428,72 грн. У разі відсутності зерна у власності ФГ"Покрова - 2006" запропоновано задовольнити вимоги ПАТ "Аграрний фонд", шляхом стягнення грошових коштів з рахунків ФГ "Покрова - 2006" та перерахувати зазначену вище суму заборгованості (а.с.92).

28.12.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Кобеляцького РУЮ Вовком М.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищенаведеного виконавчого напису від 12.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1687 та запропоновано боржнику виконати рішення суду в термін до 04.01.2016 року шляхом сплати боргу (а.с.102).

Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 4 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів.

Згідно положень статей 90, 91 Закону України "Про нотаріат", стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно положень частин першої та другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Матеріалами справи підтверджено, що 24.12.2015 року ПАТ "Аграрний фонд" повторно пред'явлено до виконання виконавчий напис нотаріуса №1687 від 12.11.2014 року, який є виконавчим документом в розумінні статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" та не заперечується сторонами (а.с.92).

28.12.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Кобеляцького РУЮ Вовком М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49721951 щодо виконання виконавчого напису нотаріуса від 12.11.2014 за №1687 та надано строк для самостійного виконання постанови до 04.01.2016 року шляхом сплати боргу на відповідний рахунок (а.с.102).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з правомірністю прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

Колегія суддів зазначає, що у виконавчому написі №1687 від 12.11.2014 року чітко зазначено спосіб та порядок стягнення заборгованості з ФГ "Покрова - 2006", а саме: звернути стягнення на користь ПАТ "Аграрний фонд" на зерно, яке є у власності позивача, а у разі відсутності зерна запропоновано задовольнити вимогу шляхом стягнення грошових коштів з рахунків боржника.

В свою чергу, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику надано строк для самостійного виконання сааме шляхом сплати боргу до 04.01.2016 року на відповідний рахунок, а не шляхом звернення стягнення на зерно, яке є у власності позивача.

Таким чином, державним виконавцем в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" не вірно встановлено спосіб для самостійного виконання виконавчого документа.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини фактично позбавляють боржника можливості самостійно в добровільному порядку виконати вимоги визначені у виконавчому документі, а саме передати зерно, яке є у його власності.

Жодних належних та допустимих доказів про вчинення дій відповідачем щодо встановлення наявності та/або відсутності у позивача у власності зерна на суму заборгованості, яка зазначена у виконавчому документі відповідачем не надано.

Як встановлено під час судового розгляду, підставою визначення способу для самостійного виконання боржником виконавчого напису, в порядку обумовленому виконавчим документом, слугувало повідомлення ФГ "Покрова - 2006" про наявність обставин, які перешкоджають своєчасному виконанню зобов'язань з поставки зернової продукції згідно договору №685 Ф від 16.04.2014 року, а саме загибелі значної частини засіяних зернових культур, а також сертифікат №951 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на підтвердження пошкодження та часткової загибелі посівів сільськогосподарських культур на площах ФГ "Покрова - 2006" станом на 10.07.2014 року (а.с.98-100).

В свою чергу, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду, не було надано доказів вчинення дій щодо перевірки наданої інформації та наявності або відсутності зернової продукції, на яку може бути звернуто стягнення відповідно до виконавчого документа.

Таким чином, відповідач, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" передчасно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження із вимогою до позивача про сплату боргу коштами на рахунок відповідача, без зобов'язання позивача виконати вимоги виконавчого документу щодо передачі звернення, яке перебуває у його власності.

Перевіряючи рішення суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд у справі щодо їх оскарження на підставі ч.3 ст.2 КАС України перевіряє чи прийнято (вчинено) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без врахування всіх обставин справи.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2015 року ВП №49721951 є незаконною, в зв'язку з чим, підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів законність та обґрунтованість прийнятої ним постанови.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 року по справі №816/34/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2016р. по справі №816/34/16 за позовом Фермерського господарства "Покрова-2006" до Відділу державної виконавчої служби Кобеляцького районного управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений 27.04.2016 р.