Справа № 826/20348/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменко В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Генеральної прокуратури України від 11 серпня 2015 року №1258ц про звільнення позивача з посади старшого прокурора відділу захисту фінансово-економічних інтересів держави управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці; поновити позивача на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 серпня 2015 року по 01 вересня 2015 року у розмірі 10976,00 грн. (з розрахунку середньоденної заробітної плати 522,66 грн.)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального права та винести нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому виходив з того, що відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, та/або доказів відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також, що відповідачі не врахували переважне право позивача щодо залишення на роботі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пунктів 1,2 та 3 наказу Генеральної прокуратури України від 08 грудня 2014 року №72шц наказано ліквідувати у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Головне управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та корупцією, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату, управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури, загальну штатну чисельність 358 одиниць зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Пунктом 6 вищезазначеного наказу від 08 грудня 2014 року №72шц утворено у структурі та штатному розписі Генеральної прокуратури України Головне управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, у сфері транспорту та у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури.

Згідно пункту 6.1. наказу Генеральної прокуратури України від 08 грудня 2014 року №72шц встановлено у штатному розписі новоутвореного Головного управління за рахунок резерву генеральної прокуратури України 263 одиниці з відповідним фондом заробітної плати.

Таким чином, наказ Генеральної прокуратури України від 08 грудня 2014 року №72шц передбачає масове скорочення 93 працівників.

11 серпня 2015 року наказом Генеральної прокуратури України №1258ц звільнено радника юстиції ОСОБА_2 з посади старшого прокурора відділу захисту фінансово-економічних інтересів держави управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України).

На думку позивача, відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, допущено порушення норм трудового законодавства та не враховано переважного права на залишенні на роботі.

Відповідно до частини першої статті 462 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Пунктом першим ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1та 2 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язані запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

20 березня 2015 року позивача повідомлено під підпис про звільнення з займаної посади попередженням про вивільнення від 20 березня 2015 року №11/1-753вих.-15, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці з 20 травня 2015 року.

Також позивача ознайомлено з переліком вакантних посад, які відповідно до змісту попередження про вивільнення від 20 березня 2015 року №11/1-753вих.-15 запропоновані позивачу з метою подальшого працевлаштування.

20 березня 2015 року позивач подав відповідачу рапорт, яким повідомив, що не заперечує проти переведення його на посаду старшого прокурора організаційно-методичного відділу управління захисту і свобод дітей Генеральної прокуратури України.

08 травня 2015 року позивачу надали для ознайомлення новий перелік вакантних посад центрального апарату Генеральної прокуратури України станом на 07 травня 2015 року, з якими позивач ознайомився 08 травня 2015 року, про що свідчить власноручний підпис позивача на відповідному переліку.

Позивач зазначає, що 03 червня 2015 року у відділі кадрів відповідача йому надали новий перелік вакантних посад та попросили написати новий рапорт.

Того ж дня позивач подав рапорт, яким повідомив, що не заперечує проти переведення його на посаду прокурора відділу впровадження, контролю та забезпечення якості роботи управління реформ та забезпечення якості роботи Генеральної прокуратури України.

11 серпня 2015 року наказом №1258ц позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці (пункт 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). Підставою для звільнення позивача зазначено наказ Генерального прокурора України від 07 грудня 2014 року №72шц.

Враховуючи вищевикладене, та те, що не дивлячись на подачу позивачем рапортів та надання згоди на переведення на вакантні посади, які запропоновано відповідачем, позивача звільнено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Генеральною прокуратурою України не надано суду доказів, які б підтверджували те, що відповідач не мав можливості перевести позивача з його згоди на вакантну посаду.

Крім того, не надано доказів доведення до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, в тому числі, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Враховуючи вказані норми, колегія суду зазначає, що позивач працює безперервно тривалий час в органах прокуратури, а саме, з 30 червня 1998 року, має двох неповнолітніх дітей, що є підставою для надання переваги при скороченні чисельності працівників Генеральної прокуратури України.

Відтак, відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст. 492 КЗпП України, що є підставою для скасування спірного наказу ГПУ від 11.08.2015 року №1258ц.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, підлягає задоволенню також вимога позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням вірного розрахунку, який обчислено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду справи.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позову, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2016 року.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.