Справа № 686/3324/16-а
Суддя: Салоїд Н. М.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/3324/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

30 березня 2016 року

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Потравному І.С.,

з участю представника відповідача - П»ятницької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому

про визнання дій протиправними щодо відмови у призначенні пільгової пенсії та зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника

в с т а н о в и в :

У лютому місяці 2016 року позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому про визнання протиправним дій останнього про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника та зобов'язання призначити та виплачувати таку пенсію.

Поданий позов обґрунтовує тим, що відповідач відмовив їй у призначенні пенсії по втраті годувальника після смерті чоловіка, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року з посиланням на пункт «г» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, де зазначено що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановленого цим законом поширюються на військовозобов'язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, і які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх дістали при виконанні службових обов'язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Однак, позивач вважає, що її чоловік помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, вона, як його дружина, перебувала на його утриманні, що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної контори та має право на пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», передбачено, що розмір пенсії по втраті годувальника в розмірі 70% грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім»ї. Просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати здійснити нарахування та виплату пенсії по втраті годувальника.

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та просить суд призначити їй пенсію по втраті годувальника з 14 січня 2016 року відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вона перебувала на утриманні чоловіка, що підтверджується письмовими доказами.

Представник відповідача позовних вимог не визнала, та надала заперечення проти позову.

Суд, заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослiдивши письмові докази у справі встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що позивач, ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Вони проживали до його смерті однією сім»єю та ОСОБА_1 перебувала на утриманні чоловіка, вдруге заміж не виходила.

Цих обставин сторони не заперечують.

В свій час ОСОБА_2, як військовозобов»язаного, було призвано на військові збори, для виконання військового обов»язку по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Відповідно до експертного висновку Львівської регіональної міжвідомчої комісії, ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 10.04.2010 року та на день смерті чоловіка 09.08.2015 року була непрацездатною за віком.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому 18 січня 2016 року позивачеві відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника. Така відмова мотивована тим, що до кола осіб, які мають право на призначення пенсії за нормами статті 3 пункту «г» Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» віднесені військовозобов'язані, призвані на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов'язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Оскільки ОСОБА_2 не став інвалідом, внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, тому позивач на думку представника відповідача права на пенсію по втраті годувальника не має.

Однак така позиція управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому є хибною з огляду на наступне

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Частина перша статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Так, ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, крім інших категорій осіб, чоловік (дружина), якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Таким чином, для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника необхідно саме досягнення пенсійного віку, який передбачений статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

ОСОБА_2 був призваний на військові збори у 1988 році для ліквідації наслідків наслідків Чорнобильської катастрофи, і 22.01.1998 року визнаний інвалідом від захворювання, пов»язаного з виконанням обов»язку військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії НОМЕР_1 та не заперечується сторонами.

Згідно положень пункту «а» частини 1 статті 36 пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:

а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї.

ОСОБА_2, виконуючи обов»язки військової служби помер від захворювання, пов»язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що беззаперечно підтверджується експертним висновком, а саме, що захворювання пов»язане з виконанням обов»язку по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до довідки МСЕК від 12.02.1998 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності, захворювання пов»язане з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Тому, на підставі досліджених доказів, слід прийти до висновку, що ОСОБА_2 отримав каліцтво, пов»язане з виконанням військового обов»язку при ліквідації наслідків на ЧАЕС, а відповідно дружина, котра знаходилась на його утриманні та має право на пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава, через створені нею органи, в даному випадку органи Пенсійного фонду України, і несе обов'язок по призначенню пенсії позивачеві по втраті годувальника.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 94, 99, 122, 158-163, 167, 186 КАС України, ст.ст. 30,36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника неправомірними.

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника з 14 січня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом 10 днів з часу його проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя :