Справа № 697/430/16-а
Суддя: Русаков Г. С.
Дата ухвалення: 2016-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/430/16-а
провадження № 2-а/697/30/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2016 р. м. Канів

Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русаков Г.С. розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Канівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити пенсійні виплати згідно Закону України «Про державну службу» з 01 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и в:

До суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Канівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити пенсійні виплати згідно Закону України «Про державну службу» з 01 квітня 2015 року. Свій позов мотивує тим, що вона як пенсіонер за віком перебуває на обліку в Канівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області, з 19.07.2011р. вона отримувала пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу». З дати призначення пенсії і по даний час позивач є працюючим пенсіонером. Починаючи з 01.04.2015р. позивач працювала на посаді, яка відповідно до Закону України «Про державну службу» віднесена до державної служби (спец посада). У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., з 01.04.2015р. їй було призупинено виплату пенсії за віком, оскільки працює на посаді державного службовця. Вважає, що з 01.04.2015р. їй необхідно виплатити заборгованість пенсійних виплат, з таких підстав: згідно п. 5 Перехідних положень Закону №213-VIII від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України. Оскільки, до 01 червня 2015 року Верховною Радою України не було прийнято закону про призначення таких пенсій, у тому числі спеціальних, то з 01 квітня 2015 року відпали підстави для припинення їй виплати пенсії за віком, оскільки вона із зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом. 24.02.2016р. вона звернулася до Канівського обєднаного УПФУ з заявою про поновлення виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», однак Канівське обєднане УПФУ відмовило у продовженні виплати з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 02.03.2015 року та повідомило про відсутність права на отримання пенсії з 01.04.2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії. Таку бездіяльність відповідача, позивач вважає неправомірною та такою, що порушує її законні права на пенсійне забезпечення. Просить визнати протиправними дії Канівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо припинення нарахування та виплати їй раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», починаючи з 01.04.2015 року; стягнути з Канівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області заборгованість пенсійних виплат, призначених їй раніше, відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 01.04.2015 року, а також заборгованість, що буде накопичуватись з дня подання позову до суду, та в подальшому проводити їй пенсійні виплати, стягнути з відповідача витрати повязані з розглядом справи.

Ухвалою судді від 29.02.2016 року відкрито скорочене провадження. Копія ухвали направлена сторонам. Відповідачем в установлений строк надано заперечення на позов, згідно якого відповідач позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що позивач є пенсіонером за віком, працюючим на посаді державного службовця, і у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. до неї застосовуються обмеження, зокрема, тимчасове припинення виплати пенсії за віком у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, а відтак, у Пенсійного фонду відсутні законні підстави для поновлення виплати пенсії за віком з 01.04.2015р.

Суддя, оцінивши повідомленні позивачем обставини, вважає їх достатніми для прийняття рішення та в порядку, передбаченому ч.4 ст.183-2 КАС України без виклику сторін в скороченому провадженні.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, з 19.07.2011р. призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЕ № 812984 (а.с.11).

Перебуваючи на обліку у відповідача, позивач звернулася із вимогою про поновлення виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Однак, листом відповідача від 25.02.2016р. за № 53/К-10 у поновленні пенсії було відмовлено. Зокрема, свою позицію відповідач обґрунтував тим, що позивач не належить до числа осіб, на яких дія ЗУ №231 не розповсюджується, нарахування та виплата пенсії у період роботи на спец посаді з 01.04.2015р. не здійснюється (а.с.13).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам необхідно зазначити наступне.

Позивач ОСОБА_1 станом на 01.04.2015р. працювала на посаді, яка відповідно до ЗУ «Про державну службу» віднесена до категорії посад державних службовців.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, з 01.04.2015 р. призупинено виплату пенсії за віком.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.04.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р. (далі - Закон № 213-VIII від 02.03.2015р.), пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р.: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, передбачала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У зв'язку із тим, що зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р., строк, тобто до 01.06.2015 р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 1.04.2015р.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач, вже не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивач з 01.06.2015р. перестала бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015р. було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, а відповідно виплата пенсії позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

Суд дійшов висновку, що відповідач дійсно з 01 червня 2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015р. не поновив виплату пенсії за віком позивачу, оскільки з даної дати позивач вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно став прирівняним до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах.

Згідно ст..99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що порушення свого права позивач дізналася 25.02.2016р., коли отримала листа з Канівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області.

А тому, проаналізувавши вищезазначені правові норми, враховуючи положення ст..99 КАС України, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню: а саме у необхідності виплатити заборгованість пенсійних виплат, призначених їй раніше, відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 25.08.2015 року.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з приписів ст. 94 КАС України, які відповідно, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Тому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі на користь позивача 551 грн. 20 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 69, 71, 86, 99, 159 163, 183-2, 186, 256 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Канівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити пенсійні виплати згідно Закону України «Про державну службу» з 01 квітня 2015 року - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Канівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», починаючи з 25.08.2015 року.

Зобовязати Канівське обєднане Управління Пенсійного фонду України Черкаської області виплатити заборгованість пенсійних виплат, призначених ОСОБА_1 раніше, відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 25.08.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі Канівського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останньою під час розгляду справи у суді в розмірі 551,20 грн.

Постанова суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Уразі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя / підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

оригінал зберігається при матеріалах провадження № 2-а/697/30/2016

Суддя Г . С . ОСОБА_2