Справа № 822/620/15
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/620/15

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

21 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника відповідача - Переверзєвої Ніли Іванівни,

представника відповідача - Леус Алли Миколаївни,

представника третьої особи - Вірстюка Дмитра Дмитровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Апеляційного суду Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Апеляційного суду Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2015 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Апеляційного суду Хмельницької області на його користь 25 767,01 грн. заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді, 23398,12 грн. компенсації за несвоєчасну його виплату станом на вересень 2015 року, а всього - 49 165,13 грн.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач - Апеляційний суд Хмельницької області, подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представники відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити повністю, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.02.2009 року ОСОБА_5 працює суддею Апеляційного суду Хмельницької області.

24.11.2014 року Апеляційний суд Хмельницької області повідомив позивача про те, що у листопаді 2014 року йому здійснено перерахунок отриманого щомісячного грошового утримання та складено розрахунок щомісячного грошового утримання з 02.02.2009 року по 31.12.2011 року відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.02.2014 року. Сума - 29 958,98 грн. (а.с.5). В подальшому суду було надано уточнений розрахунок нарахованої суми заборгованості із виплати щомісячного грошового утримання та компенсації за порушення строків виплати заборгованості із щомісячного утримання. Сума - 28 576,17 грн (а.с. 60).

Разом з тим, нарахована сума виплачена не була, оскільки ніяких призначень у кошторисі суду на відповідні роки по даному КЕКВ не передбачено.

Не погодившись з вищевказаним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду судової справи відповідна заборгованість не виплачена, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципі цільового використання коштів, який означає, що бюджетні кошті використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Статтею 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України.

У міру прийняття рішень розпорядником бюджетних коштів про оплату бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань, які були зареєстровані в органах Казначейства та залишились не оплаченими на кінець минулого бюджетного періоду, органами Казначейства такі зобов'язання відображаються в обліку у поточному бюджетному періоді на підставі поданого розпорядником бюджетних коштів Реєстру або Реєстру фінансових зобов'язань і відповідних підтвердних документів (п. 2.14 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 року).

Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи, що Апеляційний суд Хмельницької області не є розпорядником коштів, а також те, що кошти на виплату такої заборгованості не були передбачені у відповідних кошторисах, вимоги позивача до Апеляційного суду Хмельницької області є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки заявлені до неналежного відповідача.

Крім того, з аналізу чинного законодавства України встановлено, що загальний бюджетний запит формує ДСА України і подає його до Міністерства фінансів України, яке проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення опрацьованого бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України.

Повноваження Міністерства фінансів України полягає у доведенні до головних розпорядників, у тому числі ДСА України, лімітних довідок про бюджетні асигнування, які містять затверджені бюджетні призначення та їх помісячний розподіл. Відповідно до наданих лімітних довідок уточнюються показники витрат на рік. Після одержання лімітних довідок ДСА України подає Міністерству фінансів України уточнені проекти зведених кошторисів і зведених планів асигнувань. Міністерство фінансів надсилає Державному казначейству для реєстрації, обліку та виконання затверджений розпис Державного бюджету.

Виплата таких коштів без належного бюджетного призначення та відповідного кошторису не належить до повноважень суду, та призвела б до нецільового використання бюджетних коштів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про стягнення з Апеляційного суду Хмельницької області заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді та компенсації за несвоєчасну його виплату задоволенню не підлягають, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, визначених йому законом.

Також варто зазначити, що Апеляційний суд Хмельницької області в межах своїх повноважень виконав постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.02.2014 року в справі № 822/247/14 у частині нарахування відповідних коштів.

За вказаним судовим рішенням зобов'язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років у відповідності з положеннями частини четвертої статті 44 Закону України "Про статус суддів" у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, з 02 лютого 2009 року по 31 грудня 2011 року, та компенсацію за несвоєчасну її виплату.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Так, згідно з приписами абзацу 1 частини 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Аналіз положень ст. 267 КАС України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з підстав, пов'язаних з належним виконання судового рішення.

Таким чином, даний позов не належить розглядати в порядку, встановленому процесуальним законодавством для позовних заяв, а необхідно вирішувати за правилами, передбаченими ч. 9 ст. 267 КАС України.

Відповідно до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Апеляційного суду Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Апеляційного суду Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про стягнення заборгованості та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 квітня 2016 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.