Справа № 826/28163/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2016 року № 826/28163/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А. Данилишин В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київській області, Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85)

провизнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2015, поновлення на посаді
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної пенітенціарної служби України, Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2015 №109, поновлення на посаді начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 14 398,8 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що позивач не скоював вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Факт одержання позивачем неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів не доведено обвинувальним вироком в порядку кримінального провадження. З огляду на викладене позивач вважає оскаржуваний наказ необґрунтованим та протиправним.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Наказом від 22.10.2015 №109о/с-пр ОСОБА_1 звільнено згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) з займаної посади.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Законом України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року № 565-XII, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія Закону України «про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту встановлено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року N 114, передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Відповідно до п. 62 згадуваного Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Отже, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за п. 66 Положення, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, а не звільненням за порушення дисципліни, проте факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінального провадження №0000292 від 09.06.2015 за підозрою начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, затвердженого 13.08.2015, встановлено, що 31.07.2015до управління ДПтС України в м. Києві та Київській області надійшло повідомлення про затримання позивача, оскільки прокуратурою Київської області в ході досудового розслідування встановлено, що позивач вимагає від громадянина ОСОБА_2 та його засудженого двоюрідного брата грошові кошти в сумі 10 000 доларів США за звільнення від відбування покарання за хворобою. В подальшому, 31.07.2015 при передачі громадянином ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 3 500 доларів США працівниками прокуратури Київської області спільно з співробітниками ГУ БКОЗ СБ України та Київського територіального відділу внутрішньої безпеки та виявлення корупції ДПтС України позивача затримано за отримання неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище.

На підставі вказаного висновку, начальником Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області скеровано подання во начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 07.10.2015 про звільнення позивача з займаної посади. У зв'язку з викладеним во начальника управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області скеровано подання про звільнення позивача з займаної посади за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу).

Проте, факт одержання позивачем неправомірної вигоди вважається доведеним (а саме чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою), якщо він встановлений обвинувальним вироком суду в кримінальній справі, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, якщо вони набрали законної сили. Проте такі процесуальні документи на момент звільнення позивача за п. 66 Положення та на час вирішення справи, що вказує на необґрунтованість висновку відповідачів викладеного у висновку службового розслідування та згадуваних поданнях про вчинення позивачем проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу у вигляді отримання неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище.

В разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за службові злочини законодавець передбачив спеціальний порядок та процедуру відсторонення такої особи від посади.

Судом встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14.08.2015 у справі №757/28651/15к відсторонено позивача від посади строком на 2 місяці.

В подальшому, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2015 у справі №757/37524/15к продовжено строк відсторонення позивача від займаної посади на два місяці.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази реалізації відповідача зазначених ухвал, а саме: прийняття наказу про відсторонення позивача від займаної посади, натомість позивача було звільнено зі служби.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що вчинення проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу та набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення такої особи до кримінальної відповідальності є різними підставами для притягнення її до відповідальності у вигляді звільнення.

Так, правовою підставою для звільнення особи за вчинення проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу є наявність в її діях (бездіяльності) складу такого проступку, а для звільнення особи у зв'язку з вчиненням нею кримінального правопорушення, зокрема пов'язаного з корупцією, - набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, суд звертає увагу на те, що підставою для звільнення позивача зі служби стало те, що відносно нього порушено кримінальне провадження за фактом отримання неправомірної вигоди та обставини, встановлені органами слідства і відображені у висновку службового розслідування від 13.08.2015 р., за відсутності при цьому рішення суду, яким би позивача було визнано винним у вчиненні такого кримінального правопорушення та яке б набрало законної сили, що суперечить презумпції невинуватості, регламентованій частиною 1 статті 62 Конституції України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2015 №109.

У ч. 2, 7 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Пунктом 24 Положення № 114 регламентовано, що в разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Протиправність наказу від 22.10.2015 №109 прямо вказує на наявність правових підстав для задоволення позову в частині поновлення на посаді начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Відповідно до довідки про доходи позивач отримав в травні 2015 року заробітну плату в розмірі 5155,3 грн, в червні 2015 року - 4997,10 грн, в липні 2015 року 3723,5 грн., отже середньомісячна заробітна плата позивача становить 4 625,3 грн.

Період вимушеного прогулу становить з 22.10.2015 по 25.04.2016, тобто 6 місяців, отже позивачу належить до виплати за період вимушеного прогулу 27 751,8 грн.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже постанова в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області від 22.10.2015 № 109 о/с-пр.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

4. Стягнути з Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 22.10.2015 по 25.04.2015 в сумі 27 751,8 грн. (двадцять сім тисяч сімсот п'ятдесят одна грн. вісімдесят коп.).

5. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника багатопрофільної лікарні - лікаря при Бучанській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області та стягнення з Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4 625,3 грн. (чотири тисячі шістсот двадцять п'ять грн. тридцять коп.) звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 254 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуючий сддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин