Справа № 802/285/16-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 квітня 2016 р. Справа № 802/285/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представників відповідача: Кононова В.Д., Боднюк Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою від 14 березня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету позивачем. За результатами перевірки відповідачем складено акт від 09.02.2015 року №289/1701/НОМЕР_1 , на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року № за платежем: податок з доходів фізичних осіб, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування у загальній сумі 48374,1 грн. (за основним платежем 38699,28 грн., штрафні (фінансові) санкції 9730,40 грн.) Позивач з даним податковим повідомленням-рішенням не погоджується та просить його скасувати. Крім того, 18 серпня 2015 року винесено рішення №37/21/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до позивача, як фізичної особи-підприємця у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. відповідно до абзацу статті 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Дане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає оскарженню в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні просила адміністративний позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та заяві про доповнення підстав позову.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечували, посилаючись на письмові заперечення, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи в частині прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.03.2015 року №, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області на підставі п.п 78.1.1, 78.1.2, п. 78.1 ст. 78, ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ, відповідно до наказу від 23.01.2015 року №170 та згідно повідомлення відділу адміністрування доходів і зборів фізичних осіб №3201/Н/17-415 від 16.12.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів фізичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області було проведено документальна позапланова перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. Результати перевірки оформлені актом від 09.02.2015 року №289/1701/НОМЕР_1. У акті перевірки зафіксовано заниження загального річного оподатковуваного доходу за 2011 рік на суму 228749,86 грн. у вигляді додаткового блага (прощеного боргу) від ПАТ "Укрсиббанк" в 4 кварталі 2011 року, в порушення п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.п.164.2.17 п.п.164.2 ст.164 ПК України ОСОБА_4 не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи платника податків - фізичної особи за 2011 рік, граничний строк подання якої 01.05.2012 року. На підставі зазначеного акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 48374 грн. 10 коп., в т.р. за основним платежем в сумі 38699, 28 грн. та за штрафними санкціями в сумі 9674,82 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення ґрунтується на викладених в акті перевірки від 09.02.2015 року висновках податкового органу щодо заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 228749, 86 грн. у частині недекларування доходу за 2011 рік у вигляді додаткового блага (прощеного боргу) від ПАТ "Укрсиббанк" в 4 кварталі 2011 року.

Так, між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" був укладений кредитний договір №0 від 04.05.2007 року.

В подальшому, АТ "Укрсиббанк" прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 19.12.2011 року становила 24 902, 85 доларів США, що складало 198 971, 28 грн. по курсу НБУ станом на 19.12.2011 року, штрафних санкцій в сумі 27 958,58 грн., а також заборгованості за відшкодування понесених АТ "Укрсиббанк" витрат на примусове стягнення в сумі 1820,00 грн., що підтверджується повідомленням банку від 19.12.2011 року №132/10-523 (а.с. 22).

Згідно матеріалів справи убачається, що податковим органом сформовано та надіслано запит про надання інформації щодо підтвердження відомостей з Центральної бази даних ДРФО Міністерства доходів і зборів України про дохід у вигляді додаткового блага, а саме, сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням від ПАТ "УкрСиббанк" ФОП ОСОБА_4 Відповідно до інформації ЦБД ДРФО, інформації з ПАТ "Укрсиббанк" за №10-21/43348 від 13.11.2014 року фізична особа ОСОБА_4 у 4 кварталі 2011 року отримав дохід в сумі 228 749, 86 грн.

Вказана обставина слугувала підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 26.03.2015 № про сплату податку на доходи фізичних осіб з яких 38699,28 грн. основного платежу та 9730,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, як зазначає представник позивача, податковим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте 26.03.2015 року за допущені позивачем порушення в період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, тобто з порушенням строку 1095 днів. Відтак, на думку позивача, відповідачем пропущено строк притягнення до відповідальності.

Визначаючись стосовно позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.03.2015 №, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - Кодекс, ПК України ).

Згідно пп.162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до положень підпункту "в" пункту 176.1 ПК України визначено, що платники податку зобов'язані подавати декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Згідно з положеннями підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, одержаний платником податку на доходи фізичних осіб як додаткове благо.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

За змістом пп.14.1.56 п.14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого ( нарахованого ) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Судом встановлено, що у акті перевірки не міститься даних, які б свідчили, що суми боргу платника податку анульовані кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. В акті відсутня інформація про розмір складових боргу - заборгованості зі сплати кредиту, відсотків, пені або штрафу. Таким чином суд приходить до висновку, що податковим органом не доведено, що позивач отримав доходи, які згідно Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

Згідно матеріалів справи убачається, що сума прощеного боргу 228749,86 грн. включає в себе як тіло кредиту, так і відсотки та штрафну санкцію, що не було встановлено податковим органом під час перевірки. Останнє зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин, оскільки анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за відсотками не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

Вказане також узгоджується з позицією Вінницького апеляційного адміністративного суду, що висвітлені у постанові від 04.09.2014 у справі №802/1376/14-а.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковим посилання відповідача на положення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст. 14, п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм суперечити.

Разом з тим суд зазначає, що виокремити та розрахувати суму податку на доходи фізичних осіб за 2011 рік є неможливим.

Так, згідно акту перевірки від 09.02.2015 року (а.с.18), розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року проводився відповідно до п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року зі змінами та доповненнями. Згідно п.п.164.6 ст.164 Податкового кодексу України під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також суму податкової соціальної пільги за її наявності, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу - 9410,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган визначив суму податку на доходи шляхом множення ставки 15 відсотків на розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу. Від суми загальнорічного оподатковуваного доходу за 2011 року відмінусовано розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу та застосовано ставку 17 відсотків до суми такого перевищення. Таким чином, до суми перевищення із застосованою ставкою у 17 відсотків додано суму податку на доходи, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2011 рік в сумі 38699,28 грн.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.03.2015 року №.

Разом з тим, скасовуючи оскаржуване рішення повністю, а не в якійсь частині, суд зважає на таке.

У Постанові Верховного суду України від 27.01.2015 зазначено, що з норми ст.78 ПК України вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті даними поясненнями та документальними підтвердженнями.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 ПК, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок.

Як зазначено у пункті 79.1 наведеної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У підпункті 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК, який був правовою підставою для проведення перевірки у цій справі (у редакції, чинній на час виникнення спірних шості), передбачено, що перевірка здійснюється за наявності такої обставини: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Як встановлено у судовому засіданні, запит про надання пояснень не надсилався (не вручався) платнику податків.

Згідно матеріалів справи запит платнику податків ОСОБА_4 від 31.10.2013 р. №3702/н/17-415 адресований за адресою: АДРЕСА_1, яка не є податковою адресою платника податків. Також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 01.11.2013, що надсилалось ОСОБА_4 та відповіддю Вінницької ОДПІ від 22.03.2016 №16120/10/02-28-13-05 наданих на адвокатський запит вбачається, що поштове відправлення надіслано за адресою: АДРЕСА_1, в той час, як податковою адресою платника є АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що перевірка контролюючим органом була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства без належного повідомлення платника податків.

Разом з тим, суд перевіряючи правомірність нарахування штрафу з урахуванням строків давності встановлених Податковим кодексом України, приходить до наступних висновків.

За правилами підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК податкові декларації, зокрема, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 102.1. ст. 102 ПК України Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ст.177.5. Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно ст. 49.18 Кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Враховуючи зазначене, граничний строк подачі декларації для фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, відповідно до чинного законодавства, був до 09 лютого 2012 року. Податковий орган визначив суму грошових зобов`язань шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення лише 26.03.2015 року, тобто з порушенням 1095 днів.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки сума нарахованих поза межами 1095 днів податкових зобов`язань, згідно податкового повідомлення-рішення № від 26.03.2015р. є протиправною та підлягає скасуванню.

Така ж позиція зазначена Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 березня 2016 року та Постановою Верховного суду України від 09 лютого 2016 року справі №826/3285/15.

Щодо другої позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 18.08.2015 року №37/21/НОМЕР_1, прийняте Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, суд встановив наступне.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 27.05.2015 року №187 "Про проведення фактичної перевірки" начальнику відділу Головного управління ДФС у Вінницькій області Данилюк Ользі Андріївні та головному державному ревізору-інспектору Головного управління ДФС у Вінницькій області Жукотанській Наталії Миколаївні доручено провести фактичну перевірку СГ ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) з 27 травня 2015 року терміном 10 діб.

На підставі наказу оформлено направлення на перевірку від 27.05.2015 року №187 та №188.

За результатами фактичної перевірки складено акт №37/21/НОМЕР_1 в якому встановлено ряд порушень, зокрема зберігання на вітрині у торговому залі у вільному доступі для покупця з метою реалізації 24 пляшки горілки "Пшенична" виробництва ТОВ "Олександрія-Бліч", дата розливу 20.10.2014 року по ціні 22 грн. за пляшку з візуальними ознаками підробки. Документи на вищезазначену горілку не були надані, встановити походження отриманого товару неможливо. Крім того, марки акцизного податку, як зазначено у акті перевірки, будуть направлені на підприємство виробник. Держзнак для проведення експертизи буде направлений для встановлення та автентичності.

На підставі листа Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Вінницькій області від 03.06.2015 року №1519/9/02-32-21-02 та пункту 8 Правил виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку, затверджених спільним наказом Служби безпеки України від 15.11.1993 року №118, Міністерства фінансів від 25.11.1993 №98, Міністерства внутрішніх справ від 24.11.1993 року №740 проведено експертизу марок акцизного збору, що були виявлені при перевірці, з метою визначення автентичності марок акцизного податку відповідно до методики проведення дослідження. На підставі акту експертизи №051-07-15 від 27 липня 2015 року встановлено суттєві розбіжності, що в своїй сукупності достатні для висновку про те, що надані на експертизу марки акцизного податку для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва, не відповідають контрольним примірникам, Поліграфкомбінатом "Україна" не виготовлялись і є підробленими.

За результатами перевірки, на підставі акту від 02.06.2015 року №37/21/НОМЕР_1 встановлено порушення вимог ст.11 від 19.12.1995 року №481/85-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" зі змінами та доповненнями, прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 18 серпня 2015 року №37/21/НОМЕР_1, яке є предметом оскарження у даній справі.

Визначаючись щодо цієї позовної вимоги суд приходить до висновків про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 вказаного Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Згідно пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 ПК України марка акцизного податку це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Відповідно до п. 226.1 ст. 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Марки акцизного податку є обов'язковим спеціальним знаком, що підтверджує легальність реалізації товару на території України та відсутність якої на алкогольних чи тютюнових виробах є підставою для накладення штрафних санкцій у випадку виробництва, зберігання, транспортування та реалізації таких товарів.

Пунктом 12 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 854 від 30.07.1996, передбачено, що зберігання та реалізація алкогольних напоїв, крім алкогольних напоїв з вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць, вироблених в Україні, дозволяється тільки за наявності марки акцизного податку на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством.

Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003 р. затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відповідно до п. 5 Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно з п. 6 Порядку рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономіки), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Державної податкової адміністрації, Держкомстату, Держспоживстандарту у межах їх компетенції, визначеної законодавством.

Отже, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій можуть слугувати, зокрема, матеріали податкових органів про недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки податковим органом виявлено зберігання на вітрині у торговому залі у вільному доступі для покупця з метою реалізації 24 пляшки горілки "Пшенична", виробництва ТОВ "Олександрія-Бліг".

Крім того, механізм застосування фінансових санкцій визначає Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 (Порядок №790).

У відповідності з пунктом 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Пунктом 9 Порядку №790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій складається в трьох примірниках, один з яких залишається в органі, посадова особа якого прийняла це рішення; другий - у 3-денний строк після його прийняття надсилається суб'єкту підприємницької діяльності або видається його уповноваженому представникові під розписку; третій - надсилається до органу державної податкової служби за місцем реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності як платника податків для контролю за надходженням до державного бюджету суми сплаченого штрафу.

Тобто, вищевказаним порядком не передбачено терміну, протягом якого має бути прийняте рішення про застосування фінансових санкцій.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що реалізація алкогольних напоїв з підробленими акцизними марками податковим органом не доведена, з огляду на наступне.

Так, податковим органом виявлено зберіганні на вітрині у торговому залі у вільному доступі для покупця з метою реалізації алкогольних виробів з підробленими акцизними марками.

Згідно пояснень продавця магазину ОСОБА_8 остання підтвердила, що у відділі у якому вона працює зберігались з метою подальшої реалізації алкогольні напої, а саме горілка "Пшенична" ємністю 0,25 дм виробництва ТОВ "Олександрія-Бліг" в кількості 24 пляшки. Постачанням алкогольних напоїв займається підприємець ОСОБА_4

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року №К/800/32731/14 зазначено, що доказами встановлення факту продажу алкогольних напоїв може бути, наприклад, роздруковані фіскальні чеки або виявлення таких алкогольних напоїв та тютюнових виробів на полицях магазину з цінниками, що могло б свідчити про зберігання таких алкогольних напоїв та тютюнових виробів саме з метою реалізації). Оскільки алкогольні напої виявлені саме на полицях торгового залу, суд приходить до переконання про правомірність прийнятого рішення про застосування фінансових санкцій, а відтак відсутні підстави для скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 18 серпня 2015 року.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 11, 14, 71, 86, 94,158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.03.2015 року №, прийняте Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області судовий збір у розмірі 725 (сімсот двадцять п`ять) грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна