Справа № 500/2282/15-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 500/2282/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Баннікова Н.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

Лукянчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 грудня 2015р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №4986-VI від 27.02.2015р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2723-VI від 30.11.2012р. та за адміністративним позовом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №3189-VI від 30.08.2013р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №3928-VI від 27.02.2014р.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015р. ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області, 3-тя особа ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №4986-VI від 27.02.2015р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2723-VI від 30.11.2012р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що рішеннями Ізмаїльської міської ради Одеської області №2723-VI від 30.11.2012р. та №4986-VI від 27.02.2015р. припинено право користування земельною ділянкою за нею та ОСОБА_3 площею 0,0746га та відмовлено у передачі у власність вказаної земельної ділянки відповідно по АДРЕСА_1

Позивачка зазначила, що вказані рішення підлягають визнанню неправомірними та скасуванню, оскільки 6.08.1992р. рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №1500/1 земельну ділянку площею 600кв.м. за вищевказаною адресою було надано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у довічне спадкове володіння.

16.09.2009р. рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за нею було визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 600кв.м. за вказаною адресою в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 та 22.06.2010р. рішеннями Ізмаїльської міської ради Одеської області №3461-V та №3522-V надано дозвіл на виготовлення технічної документації та затверджено розроблену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0746га за адресою АДРЕСА_1.

У серпні 2015р. ОСОБА_6 подала до суду зустрічний адміністративний позов, в якому просила визнати протиправними та скасувати рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №3189-VI від 30.08.2013р. та рішення №3928-VI від 27.02.2014р. про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0746га у довгострокову оренду терміном на 49 років та затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0746га у довгострокову оренду терміном 49 років з тих же підстав та фальсифікації заяви від 11.06.2013р. від імені ОСОБА_3 щодо відсутності заперечень на взяття земельної ділянки в оренду на 49 років ОСОБА_2

Позивачка зазначила, що вона особисто писала заяву про відсутність заперечень на взяття земельної ділянки в оренду на 49 років ОСОБА_2, проте, її було втрачено, а заяву, копія якої міститься в матеріалах справи, вона не писала.

Посилаючись на зазначене, просила позов задовольнити.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 грудня 2015р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №4986 VI від 27.02.2015р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №2723від 30.11.2012р. - відмовлено.

У задоволенні адміністративного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області № 3189-VI від 30.08.2013р. та рішення Ізмаїльської міської ради Одеської області №3928-VI від 27.02.2014р. - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що рішення міської ради, які оспорюються, є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для орендаря такої земельної ділянки.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Під час з'ясування обставин по справі судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №1500/1 від 6.08.1992р. ОСОБА_4, ОСОБА_3 надано у постійне володіння земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 600кв.м., для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с.7). Оскільки право установчі документи на спірну земельну ділянку не були належним чином оформлені, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, рішенням Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області від 16.09.2009р. (а.с.8) за ОСОБА_2. визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600га, для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. Цим же рішенням, за померлим ОСОБА_4 припинено право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Як визначено в ст.23 ЗК України від 18.12.1990р. №561-ХІІ (який діяв на час виникнення правовідносин з приводу передачу у користування земельної ділянки), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, єдиним документом, який посвідчує право постійного користування спірною земельною ділянкою повинен бути державний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, і цей факт не спростовано сторонами в судовому засіданні, на час прийняття рішення щодо успадкування за ОСОБА_8 1/2 частини земельної ділянки, ні у ОСОБА_5 (ОСОБА_3.) ні у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не було право установчих документів на спірну земельну ділянки, площею 0,600га, що розташована в АДРЕСА_1.

Стаття 125 ЗК України від 25.10.2001р. №2768-ІІІ (яка діяла на час прийняття рішення про визнання право власності на частину земельної ділянки за ОСОБА_2.) регламентує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали до суду будь-які документи, що підтверджують виникнення у них право на користування спірною земельною ділянкою. Цей факт не був спростований позивачами і під час розгляду справи під час розгляду апеляційної скарги.

Отже, приймаючи рішення про передачу спірної земельної ділянки позивачам, орган місцевого самоврядування діяв, як визначено в ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, ОСОБА_2 маючи намір отримати земельну ділянку площею 0,0746га в оренду, 11.06.2013р. звернулась до міського голови із клопотанням, в якому просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, надавши при цьому усі необхідні документи, викладені в додатках (а.с.77). В той же час, 11.06.2013р. ОСОБА_3 подала заяву, як співвласник домоволодіння, про те, що вона не заперечує проти передачі ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки строком на 49 років (а.с.84).

На підставі поданих заяв, Рішенням 35 сесії УІ скликання Ізмаїльської міської ради від 30.08.2013р. за №3189 -УІ (а.с.76) ОСОБА_2 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0746га у довгострокову оренду терміном на 49 років для будівництва та обслуговування житлового будинку в м.Ізмаїл по вул.Левітана, 16-а.

5 лютого 2014р. ОСОБА_2 подала заяву до міського голови із проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0746га в оренду, та своїм рішенням від 27.02.2014р. за №3928-УІ сесія Ізмаїльської міської ради затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду ОСОБА_2. для будівництва та обслуговування житлового будинку строком на 49 років, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.9).

На підставі прийнятого рішення, ОСОБА_2 з одної сторони, міська рада з іншої сторони, 27.03.2014р. уклали і підписали договір оренди спірної земельної ділянки. Спору щодо дійсності підписання умов договору зі сторони ОСОБА_2 не має.

В подальшому, 6.02.2015р. ОСОБА_2 звернулась із заявою до міського голови із заявою про безоплатну приватизацію вже отриманої в оренду земельної ділянки, вказуючи, що своє право на отримання у власність земельної ділянки не використала (а.с.50).

Розглянувши подану заяву ОСОБА_2, сесія Ізмаїльської міської ради 27.02.2015р. прийняла рішення за №4986-УІ (а.с.12) про відмову у передачі у власність земельної ділянки площею 0,0746га, яка раніше вже була передана в оренду позивачці, з тих підстав, що місце розташування спірної земельної ділянки не відповідає вимогам законів та іншій містобудівній документації і генеральному плану міста.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять їх скасувати, з тих підстав, що вони порушують їх права на отримання у власність земельної ділянки.

Перевіряючи підстави, з якими позивачі пов'язують скасування вказаних рішень Ізмаїльської міської ради, судова колегія виходить з того, що в своєму рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009р. Конституційний Суд України (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовують одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладання договору оренди землі.

Прийняття Ізмаїльською міською радою спірних рішень про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду ОСОБА_2 земельної ділянки є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконанням. Скасування таких актів не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі укладання договору оренди фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Виходячи з наведеного, позови, предметом яких є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки ОСОБА_9, тобто ненормативні акти, що застосовуються одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки такі рішення органу місцевого самоврядування вичерпали свою дію шляхом їх виконання. Їх скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов, предметом якого є спірні рішення органу місцевого самоврядування, не повинен бути задоволений, оскільки обраний позивачами спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реальний захист.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 грудня 2015р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук