Справа № 807/656/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. Справа № 876/10628/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року у справі за позовом Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 178818,92 грн.,

в с т а н о в и в:

Ужгородська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області 14.04.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просила стягнути суму податкового боргу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 178818,92 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 178818,92 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. Тому відсотки, пеня, штрафи, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню. А відтак, вважає, що не включення до річної податкової декларації за 2013 рік в казаних сум є правомірними.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26 вересня 2009 року працівниками Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податку на доходи осіб по отриманому у 2013 році від АТ "УкрСиббанк" доходу (додаткове благо).

Перевіркою встановлено порушення відповідачем статті 164 пункту 164.2 підпункту 164.2.17 підпункту "д" Податкового кодексу України, а саме неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік та донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 119212,61 грн.

За наслідками проведеної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року № 81/14-2, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі - 178818,92 грн. у тому числі основного платежу 119212,61 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 59606,31 грн. (а.с. 20).

Податковий борг ОСОБА_1 виник в результаті несплати узгодженого податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 178818,92 грн.

Задовольняючи адміністративний позов Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сума податкового зобов'язання є узгодженою та у встановлені строки відповідачем не сплаченою, то така визнається сумою податкового боргу та підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Підпункт 16.1.4 п. 16.1 ст.16 Податкового Кодексу України визначає, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, передбачених податковим законодавством. Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПКУ).

Пунктом 8.2 статті 8 Податкового кодексу України встановлено, що до загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України), базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Так, відповідно до п.п."д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

У відповідності до підпункту 56.17.5 пункту 56.17 статті 56 Податкового кодексу України день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Доказів оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень суду не подано, отже, останні вважаються узгодженими.

Згідно з п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 95.2 ст. 95 цього Кодексу стягнення коштів платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Поряд з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач вжив усі, визначені податковим законодавством заходи, спрямовані на погашення відповідачем податкової заборгованості. Зокрема, на адресу відповідача надсилалася податкова вимога форми "Ф" №73-25 від 07.03.2014 року, яка була повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до статті 58 пункту 58.3 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Доводи апелянта про незаконність нарахування не заслуговують на увагу, так як відповідачем не оскаржено податкове повідомлення-рішення від 08 жовтня 2014 року № 81/14-2, яким позивачеві збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі - 178818,92 грн. у тому числі основного платежу 119212,61 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 59606,31 грн. (а.с. 20).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлена до стягнення сума є узгодженою та являється податковим боргом відповідача перед бюджетом, який ним не оспорено і не сплачено, а тому підлягає стягненню в примусовому порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів переконана, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Ухвалою судді-доповідача від 29.10.2015 року було задоволено клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.08.2015 року у справі №807/656/15 до дня ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по цій справі.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закон України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 2 статті 4 вказаного Закону визначено ставки судового збору, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Даною нормою також визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що з апелянта слід стягнути судовий збір в розмірі 3 934 грн. 02 коп.(178818,92 x 2% x 110%).

Керуючись ст. ст. 41 ч. 1, 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року у справі №807/656/15 - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 934 грн. 02 коп. (за реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) 825014, рахунок отримувача 1004, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу судовий збір за подання апеляційної скарги, Львівський апеляційний адміністративний суд).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 26.04.2016 року.