Справа № 804/7233/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 р. Справа № 804/7233/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представник відповідача ОСОБА_3 не зявився (заява про розгляд справи без участі)
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Електроград» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте Криворізькою південної ОДПІ податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Господарські операції з ТОВ «Транс-Логістик Центр «КВГ», ТОВ «Універсал Електромонаж», ТОВ «ОСОБА_4 транс» підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності ПАТ «Електроград» та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства. Законодавством не встановлені такі істотні вимоги до акту виконаних робіт/наданих послуг, як зазначення виду товару, що перевозився, ваги вантажу та кількості місць, ТТН не є документом, який підтверджує фактичне отримання товару. Таким чином, позивач вважає, що висновки в акті перевірки №262/25-01/30734728 від 28.04.2015р. не відповідають діючому законодавству, а прийняте на підставі нього податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 25.05.2015р. підлягає скасуванню.
Від відповідача надійшло заперечення в яких він посилається на те, що господарські взаємовідносини ПАТ «Електроград» з ТОВ «Транс-Логістик Центр «КВГ», ТОВ «Універсал Електромонаж», ТОВ «ОСОБА_4 транс», ТОВ фірма «Каскад» не направлені на реальне настання правових наслідків, надані під час перевірки первинні бухгалтерські документи не є достовірними доказами факту поставки товарів (надання послуг) позивачу, адже сам факт наявності у позивача податкової/видаткової накладної не є безумовним доказом реальності господарських операцій. У товарно-транспортних накладних не вказано конкретної адреси навантаження, у розділі вантажно-розвантажувальні операції запис відсутній, маси товару не вказана. Позивачем не доведено, що господарські операції між позивачем та контрагентами мали, реальний зміст, а первинні документи, надані до перевірки містять недоліки, що свідчить про їх формальне складення без наявності мети повно та всебічно фіксувати здійснювану господарську операцію. Таким чином, дії податкового органу щодо проведення перевірки та викладені висновки в ОСОБА_2 перевірки №262/25-01/30734728 від 28.04.2015р. відповідають вимогам чинного законодавства, а податкове повідомлення-рішення НОМЕР_1 від 25.05.2015р. є правомірними.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, в запереченнях просив розглянути справу без його участі.
Заслухавши представника позивача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлене, що з 10.04.2015р. по 20.04.2015р. на підставі п.п.78.1.8, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку правомірності нарахування АТ «Електроград» бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2015р. в розмірі 874089грн. в декларації з ПДВ, поданій за січень 2015р., за результатами якої складено ОСОБА_2 №262/25-01/30734728 від 28.04.2015р.
Згідно висновків вказаного ОСОБА_2 перевірки:
4.1 На порушення пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.3, 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3 ст.200, п.201.1, п.201.2 ст.201 Податкового кодексу України, АТ «Електроград» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість за грудень 2014р. у сумі 172489грн.
ПАТ «Електроград» укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг №12/12-1 від 12.12.2014р. з ТОВ «Транс-Логістик Центр «КВГ», предметом якого є придбання транспортно-експедиційні послуг у грудні 2014р. на загальну суму 8500грн., у т.ч. ПДВ 1416,67грн.
На виконання умов вказаного Договору, складено ОСОБА_2 здачі-прийняття виконаних робіт 1212/14 від 12.12.2014р. на суму 8500грн., у т.ч. ПДВ 1416,67грн.
Згідно акту перевірки позивача від 28.04.2015р., контрагентом позивача вказані податкові зобовязання не задекларовані.
Видаткові накладні були видані на загальну суму 157344,50грн.: видаткова накладна №РН-0000484 від 03.12.2014р., видаткова накладна №РН-0000495 від 19.12.2014р., видаткова накладна №РН-0000526 від 29.12.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.
Відповідно до ОСОБА_2 перевірки, на підставі даних, одержаних з баз даних Міністерства доходів і зборів України, встановлені наступні відомості по контрагенту ТОВ «ОСОБА_4 транс» (станом на день підписання акта перевірки): відповідно до поданої податкової звітності: чисельність працюючих дані відсутні; наявність власних основних фондів дані відсутні.
Судом також досліджені надані позивачем докази: податкова накладна №27 від 12.12.2014р.; ОСОБА_2 приймання виконаних робіт за квітень 2015р.; Довідка про вартість виконаних будівельних робіт; Договірна ціна №1.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Згідно п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).
Згідно п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Статтею 3 Господарського кодексу України передбачено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Згідно ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ОСОБА_5 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, передбачено, що договір перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентується обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язку та відповідальність сторін щодо їх додержання. ОСОБА_5 передбачено, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Відносини в галузі діяльності з надання послуг з перевезення вантажів регулюються Цивільним кодексом України (глава 64), Господарським кодексом України (глава 32), Митним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», «Про автомобільний транспорт», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», ОСОБА_5 перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, тощо.
Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9 пункту 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.
Таким чином, товарно-транспортна накладна належить до первинної бухгалтерської документації, наявність якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковою.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена позапланова документальна виїзна перевірка правомірності нарахування АТ «Електроград» бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість за січень 2015р. в розмірі 874089грн. в декларації з ПДВ, поданій за січень 2015р., за результатами якої складено ОСОБА_2 №262/25-01/30734728 від 28.04.2015р.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Су звертає увагу, що як Договір-заявка на внутрішнє перевезення від 12.12.2014р. так і ОСОБА_2 здачі-прийняття виконаних робіт 1212/14 (наданих послуг) від 12 грудня 2014 року оформлено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: у назві транспортно-експедиційних послуг по маршруту м.Хмельницький м.Кривий Ріг автомобілем Мерседес державний номер НОМЕР_2 не вказано вид товару, що перевозився, кількість місць та вага, що не дає можливості пов'язати вищевказані послуги з господарською діяльністю.
Так в ОСОБА_2 здачі-прийняття виконаних робіт Прізвище імя особи представника виконавця, особи відповідальної за вказану господарську операцію відсутнє. Таким чином неможливо ідентифікувати осіб відповідальних за вказану господарську операцію.
Крім того, суд зазначає, що Договір-заявка на внутрішнє перевезення складені 12.12.2014р., транспортно-експедиційні послуги повинні надаватись за маршрутом м.Хмельницький м.Кривий Ріг, а сам ОСОБА_2 здачі-прийняття виконаних робіт складено в м.Дебальцево також 12.12.2014р.
Таким чином, як вказані господарські операції, так і надані на їх підтвердження документи суд оцінює критично.
Разом з тим, як зазначено в акті перевезення обладнання здійснювалося згідно ТТН від 22.09.2014р. При цьому згідно листа від 12.11.2014р. № 1.1.1.-300 КП «Міжнародний аеропорт Кривий Ріг», копія якого міститься в матеріалах справи у звязку з тим, що обладнання не експлуатувалось та тривалий час знаходилось на зберіганні, запропоновано провести його налагодження та випробування.
Судом встановлено та не заперечується позивачем у позовній заяві, що до перевірки не було надано первинних документів (актів виконаних робіт, кошторисів тощо), що фіксують факти здійснення господарських операцій, а надані лише вказані податкові накладні.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З наданих до суду, ОСОБА_2 приймання виконаних робіт за квітень 2015р.; Довідки про вартість виконаних будівельних робіт; Договірна ціна №1, вбачається, що, дата підписання не зазначена.
Таким чином, обставин щодо дати здійснення вказаних господарських операцій є суперечливими, і станом на час розгляду справи позивачем не усунуті
Щодо правовідносин з позивача з ТОВ «ОСОБА_4 транс», судом встановлено наступне.
Видаткові накладні були видані на загальну суму 157344,50грн.: видаткова накладна №РН-0000484 від 03.12.2014р., видаткова накладна №РН-0000495 від 19.12.2014р., видаткова накладна №РН-0000526 від 29.12.2014р., копії яких наявні в матеріалах справи.
Згідно досліджених ТТН наявних в матеріалах справи, судом встановлено що у вказаних товарно-транспортних накладних пунктом навантаження товару значиться лише м.Київ, пункт розвантаження м.Кривий Ріг конкретної адреси навантаження та розвантаження товару не вказано; у розділі «вантажно-розвантажувальні операції» запис відсутній; маса товару не вказана, в графах осіб відповідальних осіб вантажовідправника ПІБ особи відсутнє. Вказане не дає можливості встановити осіб відповідальних за вказані господарські операції, та її реальний зміст.
Таким чином, виписані ТТН на постачання товару від ТОВ «ОСОБА_4 транс» не можна вважати належно оформленими, так як не має можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою, адресу його навантаження, встановити осіб відповідальних за вказані господарські операції, та її реальний зміст.
Відповідно до ОСОБА_2 перевірки, на підставі даних, одержаних з баз даних Міністерства доходів і зборів України, встановлені наступні відомості по контрагенту ТОВ «ОСОБА_4 транс» (станом на день підписання акта перевірки): відповідно до поданої податкової звітності: чисельність працюючих дані відсутні; наявність власних основних фондів дані відсутні.
Таким чином, відсутність необхідних умов для здійснення фінансово-господарської діяльності саме відсутність трудових, матеріальних ресурсів, виробничої бази, складських приміщень, транспортних засобів та обладнання унеможливлює здійснення господарської діяльності контрагентів позивача.
Посилання позивача на те, що законодавством не встановлені такі істотні вимоги до акту виконаних робіт/наданих послуг, як зазначення виду товару, що перевозився, ваги вантажу та кількості місць, ТТН не є документом, який підтверджує фактичне отримання товару, не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту, суд не приймає до уваги, оскільки з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з'ясувати, зокрема:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
З врахуванням вимог належності та допустимості доказів передбачених ст.ст.70 КАС України та вимог до первинних документів передбачених ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в частині того що первинні документи повинні мати відповідні обовязкові реквізити, крім іншого - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, суд зазначає, що умовою достовірності доказів щодо здачі-прийняття робіт (придбання послуг) вартість яких врахована позивачем у податковому обліку з метою зменшення податкових зобовязань з податку на додану вартість, звязку цих послуг з власною господарською діяльністю позивача є конкретизація змісту, обсягу, результату цих послуг.
Враховуючи наведене, суд зазначає, що надані до перевірки позивачем документи не є достовірними доказами факту поставки товарів, адже сам факт наявності у позивача податкових та видаткових накладних не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем і його контрагентами, тоді як для податкового обліку значення має саме факт поставки товарів тим виконавцем (постачальником), який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження податкового кредиту.
При цьому суд зазначає, що витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка в свою чергу є підставою для формування підприємством податкового обліку.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 у справі № 21-37а10. Зокрема, Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактично здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх оформлених реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
На момент розгляду справи, додаткових пояснень, документів, що спростовують вищевказані факти та доводять реальність вказаних господарських операцій позивачем не надано.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд приходить до висновку, що первинні документи, які складені субєктами господарської діяльності на операції що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою і для формування податкового обліку платника податків.
Отже, судом не встановлено надходження товару, що має індивідуально визначені ознаки, та виконання послуг саме від заявлених у спорі контрагентів, подальший рух товару, у тому числі переміщення на виробництво, та його використання при виготовленні власної продукції.
Є правильними доводи позивача про те, що несплата податку контрагентами платника податку, який скористався правом на податковий кредит, за наявності всіх документів, що підвереджують проведення операцій, не може мати наслідком негативні наслідки до останнього.
Проте, в розглянутому випадку, відображення в податковому обліку операцій із переліченими вище контрагентами, поряд із відсутністю належного та допустимого підтвердження існування товару, перевезення його до позивача, не підтвердження використання останнім товару в подальшому свідчить про неправомірність проведення податкового обліку на підставі таких документів, оскільки не підтверджує реальність здійснення спірних операцій.
Надаючи оцінку доводам про протиправність визначення податкових зобовязань, що нараховані внаслідок встановлення відсутності обєкту оподаткування в правовідносинах між позивачем та вищевказаними контрагентами, суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність належного підтвердження здійсненої господарської операції або її нездійснення із штучним складанням первинних документів свідчить про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами, що в свою чергу в певній мірі свідчить про як про реальність таких операцій так і про допустимість наданих доказів для підтвердження спірних операцій.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Також належить враховувати вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4., 2.14-2.16 Положення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Також, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №262/25-01/30734728 від 28.04.2015р.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Електроград» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1