Справа № 500/794/16-а
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/794/16-а
Провадження № 2-а/500/54/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року

11год.41хв.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Югтранс» до ОСОБА_2 сільської ради в особі Голови сільської ради ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Югтранс» звернувся до суду із позовом (з урахуванням уточнень) та просить суд: визнати протиправними дії Голови ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 щодо розгляду заяви ТОВ «НВП «Югтранс» від 03.12.2015р. № 03-12 та надання інформації, що не відповідає дійсності; зобовязати Голову ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 субєкта владних повноважень вчинити дії, а саме розглянути заяву ТОВ «НВП «Югтранс» від 03.12.2015р. № 03-12 відповідно до норм діючого законодавства. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.12.2015 р. ТОВ «НВП «Югтранс» звернулось до Голови ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 із заявою №03-12 про встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди. Основним видом діяльності ТОВ «НВП «Югтранс» є надання послуг щодо обслуговування наземного транспорту. Цей клас включає в себе діяльність, повязану із перевезенням та обслуговуванням пасажирів. Тимчасова споруда повинна була використовуватися у якості автопавільйону. До зазначеної заяви були додані графічні матеріали із вказанням бажаного місця розташування тимчасової споруди, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів тимчасової споруди з привязкою до місцевості, реквізити замовника. 16.12.2015р. від відповідача ТОВ «НВП «Югтранс» отримало лист №415/421/02-15/1233 за підписом Голови ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 у якому було зазначено, що рішенням сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ на дану земельну ділянку ТОВ «М.В. Карго» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0184 га в дострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, у звязку з чим встановлення тимчасової споруди неможливо. Позивач вважає таку відповідь безпідставною та необґрунтованою, оскільки у зазначеній відповіді не міститься жодного посилання на відсутність у відповідача повноважень для вирішення зазначеного питання та погодження місця розташування тимчасової споруди. Однак чітко зазначено, що встановлення тимчасової споруди є неможливим. Для посадових осіб місцевого самоврядування протиправними вважаються як дії, що прямо суперечать нормам законодавства, так і дії, що нормами законодавства не передбачені. У звязку з чим, відсутність повноважень не дає змоги надавати категоричну відмову щодо встановлення тимчасової споруди, що свідчить про умисне надання інформації, що не відповідає дійсності та таки дії відповідача є протиправними. ОСОБА_2 сільської ради не є рішенням, оскільки відповідно до норм чинного законодавства замовника повідомляє відповідний орган з питань містобудування та архітектури, а у разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди на території сільської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У звязку з чим, позивач вважає, що Голова ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 отримавши заяву від позивача був зобовязаний направити її на розгляд до відповідного органу з питань містобудування та архітектури та повідомити про це заявника відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про звернення громадян». Заява ТОВ «НВП «Югтранс» від 03.12.2015р. № 03-12 повинна розглядатися відповідно до пунктів 2.2.-2.5. Порядку і тільки потім замовник приймає рішення щодо здійснення подальших дій. Після подачі заяви були проведені переговори із Головою ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3, у тому числі, із виїздом на ймовірне місце розташування тимчасової споруди, та у ході переговорів були визначені декілька місць. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання копії рішення сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ для визначення подальших дій. На зазначену заяву від відповідача було отримано рішення сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ із супровідним листом. Із рішення сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ та графічних матеріалів було встановлено, що земельні ділянки знаходяться у різних місцях, та ТОВ «М.В. Карго» отримало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка відноситься до земель морського транспорту, а розміщення тимчасової споруди планувалося на землях, що віднесені до категорії земель автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Заява ТОВ «НВП «Югтранс» була надіслана 03.12.2015р., тобто раніше прийнятого сесією рішення №38-VІІ, що є порушенням прав позивача. Із рішення сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ та графічних матеріалів вбачається, що тимчасова споруда перетинає границі земельної ділянки, які надані ТОВ «М.В. Карго». Таким чином, оскільки тимчасова споруда не знаходиться на земельній ділянці ТОВ «М.В. Карго», то рішення сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ не є аргументованою підставою для відмови ТОВ «НВП «Югтранс» щодо реалізації намірів розміщення ТС, оскільки земельні ділянки не пересікаються.

З наведених підстав позивач вважає дії відповідача щодо розгляду його заяви від 03.12.2015р. №03-12 неправомірними.

Відповідач в наданих суду запереченнях (з урахуванням доповнення) на позов зазначив, що законом в імперативному порядку не передбачено повноважень у сільського голови щодо погодження питань розміщення тимчасових споруд. Відповідним виконавчим органом ради, на який покладено обовязок розгляду заяви про можливість встановлення тимчасових споруд, є орган з питань містобудування та архітектури ради, а у разі його відсутності орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації. На сьогоднішній день на території ОСОБА_2 сільської ради не створювався орган з питань містобудування та архітектури, а тому позивач повинен був звертатись до органу з питань містобудування та архітектури Комінтернівської районної державної адміністрації із відповідною заявою, а не до сільського голови. Також відповідач зазначає, що виготовлення паспорту привязки можливо лише після оформлення землекористування. Перш ніж оформлювати паспорт прив'язки, суб'єкт господарювання має отримати документи на землекористування (процедура їх отримання визначається іншими нормативно-правовими актами), і лише після їх отримання він може звертатися за оформленням паспорта прив'язки. На території ОСОБА_2 сільської ради ТОВ «НВП «Югтранс» не надавалися в користування та/або у власність земельні ділянки. Розміщення тимчасових споруд і оформлення земельних ділянок у користування є різними за змістом питаннями, які регулюються різними нормативно-правовими актами. При цьому, отримання земельної ділянки у власність та/або користування повинно буди першочерговою дією позивача, перед тим як подавати заяву на отримання паспорту привязки ТС, чого не було зроблено позивачем. До заяви позивача від 03.12.2015 року №03-12 (яка була прикладена до позову) були прикладені графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленням контурів тимчасової споруди з прив'язкою до місцевості. Так, у відповідності до наданих графічних матеріалів, позивач простить встановити відповідність наміру щодо місця розташування тимчасової споруди у двох місцях. При цьому, у відповідності до графічних матеріалів, які були надані до відповідача, позивач зазначив лише одне місце встановлення тимчасової споруди. Отже, надані до суду позивачем графічні матеріли щодо бажаного місця розміщення тимчасової споруди в розумінні належності містять не вірну інформацію щодо предмету доказування, тим самим суд у відповідності до ст.70 КАС України не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Позивачем було встановлено, що земельна ділянка для розміщення тимчасової споруди та земельна ділянка ТОВ «М.В. Карго» знаходяться в різних місцях і не накладаються одна на одну. При цьому, у відповідності до наданого до цих заперечень викопіювання з ДПТ (затверджене розпорядженням Комінтернівської РДА Одеської області №353/А-2015 від 21.07.2015 року) з нанесенням ділянки розташування проектної тимчасової споруди і земельної ділянки ТОВ «М.В. Карго» вбачається, що позивач звернувся з заявою про встановлення відповідності місця встановлення та зазначив бажане місце розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці, яка надавалась у користування ТОВ «М.В. Карго». Окрім того, позивачем не надається жодний доказ до позову, за яким було встановлено знаходження в різних місцях земельної ділянки ТОВ «М.В. Карго» та бажаного місця розміщення тимчасової споруди, чим було порушено ст.69 КАС України. Посилання позивача на ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» безпідставне, оскільки цей Закон не розповсюджується на подання заяв від юридичних осіб відносно встановлення відповідності намірів щодо місця розташування Тимчасових споруд. У звязку з чим, позов ТОВ «НВП «Югтранс» не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача заявлені уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не підтримує, просить відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «НВП «Югтранс» звернувся до сільського голови ОСОБА_2 сільської ради з заявою від 03.12.2016 року №03-12 про встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди. До зазначеної заяви були додані графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування тимчасової споруди, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів тимчасової споруди з привязкою до місцевості, реквізити замовника.

Листом від 16.12.2015р. №415/421/02-15/1233 ОСОБА_2 сільською радою за підписом сільського голови ОСОБА_3 надано ТОВ «НВП «Югтранс» відповідь, у якій зазначено, що рішенням сесії від 11.12.2015р. №38-VІІ на дану земельну ділянку ТОВ «М.В. Карго» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0184 га в дострокову оренду на 49 років для будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, у звязку з чим встановлення тимчасової споруди не є можливим.

Не погоджуючись з правомірністю наданої відповіді, позивач оскаржив дії Голови ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 щодо розгляду поданої заяви до суду.

Суд частково погоджується з правовою позицію позивача.

Відповідно до ч. 4 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. за №244 було затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (надалі Порядок).

Вказаний Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Згідно п. 2.2 Порядку замовник, який має намір встановити тимчасову споруду (надалі,- ТС) звертається до відповідного виконавчого органу ради із відповідною заявою у довільній формі про можливість встановлення ТС.

Пунктами 2.4 та 2.5 Порядку визначено, що саме орган з питань містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам та повідомляє про результати відповідності замовника. Тобто на даному етапі відповідний орган з питань містобудування та архітектури визначає лише можливість розміщення ТС на певній території населеного пункту згідно будівельних норм даної місцевості та комплексної схеми розміщення певного населеного пункту.

У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У такому випадку строк розгляду заяви становить п'ятнадцять робочих днів (абз.2 п.2.4. Порядку).

Подальші дії для розміщення ТС визначаються п. 2.6 Порядку, яким передбачено, що для оформлення паспорта прив'язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із заявою щодо оформлення паспорта прив'язки ТС, до якої наряду з іншими документами надає схему розміщення ТС, що затверджена додатком 1 Порядку. Додаток 1 Положення містить форму схеми розміщення ТС із вказівкою площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Таким чином, відповідним виконавчим органом ради, на який покладено обовязок розгляду заяви про можливість встановлення тимчасових споруд, є орган з питань містобудування га архітектури ради, а у разі його відсутності орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації.

Згідно інформації ОСОБА_2 сільської ради за вих. № 77/02-15/232 від 14.03.2016р. в складі виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Комінтернівського району Одеської області відсутній орган з питань містобудування та архітектури, що також підтверджується витягом із рішення ОСОБА_2 сільської ради від 19.01.2015 року №718-VІ «Про затвердження структури чисельності працівників апарату управління ОСОБА_2 сільської ради на 2015 рік» та витягом із рішення ОСОБА_2 сільської ради від 05.11.2015 року №5-VІІ «Про виконавчий комітет ОСОБА_2 сільської ради».

Враховуючи викладене, судом встановлено, що до компетенції як ОСОБА_2 сільської ради так і Голови сільської ради ОСОБА_3 не відноситься вирішення питань щодо встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди. Вказане визнається як відповідачем так і позивачем. А отже суд приходить до висновку, що відповідач є неналежним субєктом, до якого позивачу необхідно було звертатися із поданою 03.12.2015р. заявою, дії щодо розгляду якої позивач просить визнати протиправними та яку просить зобовязати відповідача розглянути.

Таким чином, судом встановлено, що на заяву позивача від 03.12.2016 року №03-12 про встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди, відповідач надаючи відповідь листом від 16.12.2015р. №415/421/02-15/1233 із зазначенням висновку про неможливість встановлення тимчасової споруди, діяв із перевищенням наданих повноважень та без наявності компетенції щодо розгляду по суті вказаної заяви, поданої відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Однак незважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у звязку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями субєкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Право на захист це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Таким чином, відсутність у заявника прав чи обов'язків у зв'язку із виданням оскаржуваного рішення чи дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. №2138а15.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, в ухвалі від 16.10.2015 р. по справі №К/800/19498/15 Вищий адміністративний суд України зазначив, що відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, навіть якщо цей акт прийнятий з порушенням закону.

Таким чином, відповідь відповідача на заяву від 03.12.2015р. жодним чином не порушує та не може вплинути на права та обов'язки ТОВ «НВП «Югтранс» за вищевикладених умов та рішення суду про задоволення заявлених позовних вимог ТОВ не буде направлено на захист та відновлення прав позивача. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, що виключає можливість задоволення даного адміністративного позову.

Така відповідь, дії відповідача не мають жодних негативних наслідків для позивача.

Крім того, як вбачається із поданої первісної позовної заяви, позивачу вже під час подання позову до суду було відомо, про те, що вирішення, порушеного у заяві від 03.12.2015р., питання не відноситься до компетенції відповідача. А отже безпідставним є посилання на те, що у звязку із ненаданням позивачу відповідного розяснення про відсутність компетенції, порушені його інтереси щодо своєчасного звернення до належного органу.

Доказів порушення відповідачем приписів Закону України «Про інформацію» також суду не надано. Також не є заява позивача від 03.12.2015р. і заявою поданою відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації»

При цьому, суд відхиляє посилання позивача на ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», згідно якої звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Даний Закон стосується саме громадян України, а не юридичних осіб, таким чином цей Закон не розповсюджується на ТОВ «НВП «Югтранс».

До того ж, порядок звернення до відповідного субєкту владних повноважень із питанням щодо розміщення тимчасових споруд встановлений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, та не підпадає під сферу регулювання Закону України «Про звернення громадян».

З приводу тверджень позивача щодо: - наявності підстав для погодження Товариству місця розташування ТС; - наявності підстав для встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди; - тверджень про обрані ймовірні місця розташування ТС; - наявності чи відсутності суперечностей у межах земельних ділянок, на яких бажає розмістити ТС позивач та земельних ділянок, наданих в оренду ТОВ «М.В. КАРГО»; - відсутності у позивача прав землекористувача, тощо, то суд зазначає, що вказані питання не підлягають дослідженню та перевірці в межах даної справи, у звязку із невіднесенням їх до предмету доказування по даній справі, з огляду на відсутність компетенції у відповідача щодо вирішення по суті питання, про яке йдеться у заяві позивача від 03.12.2015р. про встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди. При цьому, дослідження зазначених тверджень сторін стосуються саме вирішення питання встановлення відповідності наміру щодо місця розташування тимчасової споруди будівельним нормам та надання дозволу на виготовлення паспорту привязки тимчасової споруди, яке може виникнути у правовідносинах між позивачем та належним компетентним органом, у разі звернення позивача до нього із відповідною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Югтранс» задоволенню не підлягаютьу звязку з їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Югтранс» до ОСОБА_2 сільської ради в особі Голови сільської ради ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинення певних дій, - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 27.04.2016р.

Суддя: ОСОБА_4