Справа № 346/422/16-а
Суддя: Потятинник Ю. Р.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/422/16-а
Провадження № 2-а/346/12/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого- судді- Потятинника Ю.Р.,

з участю: секретаря - Васильчук Я.В.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Ришко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_4 до Коломийського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення, зобов»язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що 12.08.2015р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком оскільки 21.08.2015р. йому мало виповнитись 60 років. До заяви додав копію трудової книжки від 23.08.1972 р. та копії атестатів про навчання в професійно-технічних училищах №164 від 23.05.1975 р., №1122 від 21.06.1978 р., №1313 від 20.03.1979 р.

З цих документів видно, що станом на 21.08.2015 р. (день досягнення пенсійного віку) його трудовий стаж становить: 15 років 9 місяців та 12 днів (розрахунок трудового стажу додається). 11.11.2015р. відповідач написав йому листа №14057/03 такого змісту: «Управління пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі повідомляє, що на підставі рішення управління від 10.11.2015 р. Вам відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами), у зв 'язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Необхідний стаж - 15 років. Підтверджено страховий стаж -10 років 05 місяців, згідно трудової книжки, підтверджуючих довідок про стаж та з врахуванням сплати страхових внесків Орендним цехом по випуску харчової продукції. Підстава: ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами), ст. З, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.»

05.12.2015р. звернувся із скаргою до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) на рішення відповідача в якій обґрунтував, що в нього є 60 р. та стаж 15 років 9 місяців та 12 днів і просив скасувати рішення від 10.11.15 про відмову призначити йому пенсію та зобов'язати призначити йому пенсію за віком.

14.12.2015р. відповідач надіслав йому листа №13762/С-11 яким повідомив, що його скаргу переадресовано до Головного Управління ПФ в Івано-Франківської області.

30.12.2015р. ГУ ПФ в Івано-Франківської області надіслав йому листа №782/С-4 такого змісту:«За записами трудової книжки загальний стаж ОСОБА_4 становить 15 років 9 місяців 10 днів, однак ... виявлено, що записка про звільнення заявника з Коломийського заводу КРП видана раніше ніж наказ про присвоєння четвертого розряду, в той час записка про звільнення від 31.12.1980 р. має № 1.Крім того, в записі про звільнення з Орендного цеху по випуску харчової продукції спілки селян «Україна» скаржник звільнений 10.12.1998 р. згідно з наказом від 10.10.1998 р. Без зазначених періодів роботи, стаж заявника становить 9 років 8 місяців. а інформацією територіального управління Фонду неможливо провести звірку факту роботи ОСОБА_4 з 19.03.1993 р. по 10.12.1998 р. в орендному цеху по випуску харчової продукції спілки селян «Україна», оскільки відсутні відомості про здійснення господарської діяльності правонаступником даного підприємства ПСП «Клекіт», яке зареєстроване в управлінні 05.04.2002р. Згідно з листами архівних установ від 19.10.2015 р. №193/01-25 та від 20.10.2015 р. №04-01/П-416 документи даного підприємства на постійне зберігання не надходили. За даними про сплату внесків (довідка від 26.08.2015 р. №494) орендним цехом по випуску харчової продукції страхові внески сплачено тільки з 01.01.1994 р. по 31.01.1994 р., з 01.07.1994 р. по 30.09.1994 р., з 01.09.1996 р. по 30.09.1996р. Отже, територіальним управлінням Фонду прийнято рішення про врахування до страхового стажу заявника тільки період за який зазначеним вище підприємством сплачено страхові внески та в підсумковому обчисленні він становить 10 років 5 місяців.»

Вважає, що рішення ПФ від 10.11.15р. не відповідає чинному законодавству.

Відповідно до ст.19 Конституції органи державної влади зобов'язані робити тільки те, що прямо передбачено в законі, громадяни мають право на все, що не заборонено законом.

Виникає питання: де в законі написано, що Коломийському заводу КРП не можна було видавати наказ №1-к про присвоєння йому другого розряду токаря розточника в той самий день коли його звільнили, тобто з 04.01.81р.? Присвоєння розряду не має значення для зарахування трудового стажу. Наказ про його звільнення за власним бажанням має номер №1 від 31.12.80р. Законом не заборонено видавати наказ про звільнення до дня звільнення.

Отже, думка відповідача про якусь невідповідність не може заслуговувати на увагу, тому що не підтверджена ні законом, ні будь-яким іншим нормативним актом. Це вимисел відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.26 закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.03 №1058-IV: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В нього є 60 р. та стаж 15 років 9 місяців та 12 днів. Те, що орендний цех по випуску харчової продукції щось там не платив його взагалі не цікавить. Він працював там кочегаром з 19.03.1993 р. по 10.12.1998 р. Йому платили зарплату, а закон №1058-IV про страхові внески діє з 01.01.04 і не має зворотної дії в часі. Окрім того, таку юридичну особу, як ПСП «Клекіт» він взагалі не знайшов на сайті єдиного державного реєстру підприємств.

Більше того, в листі №782/С-4 від 30.12.15 ГУ ПФ в Івано-Франківської області пише: «документи даного підприємства на постійне зберігання не надходили.» Тобто, документи за час його праці в орендному цеху по випуску харчової продукції спілки селян «Україна» з 19.03.1993 по 10.12.1998 р. відсутні в архіві. Виникає питання: яке відношення до нього має той факт, що документи відсутні в архіві. В нього є запис в трудовій книжці номер 25-26, який свідчить про його трудовий стаж. Цього факту достатньо, щоб стаж зарахувати та призначити пенсію. Він не може відповідати за орендний цех, за архів і за ще щось, тобто за чужу вину? Нічого доплачувати відповідачу за орендний цех не буде, а буде судитися за правду та справедливість аж до Євросуду.

Вважає, що посилання відповідача на Постанову КМУ від 12.08.93 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» є безпідставним, оскільки у нього наявна трудова книжка з відповідними записами.

Відповідно до ч .1, 2 та 5 ст.55, ст.56 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.»

Відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до ст. 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 №1788-ХІІ: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.»

В результаті того, що відповідач не призначив йому пенсію з 21.08.2015р. йому було заподіяно моральна шкода. В обґрунтування завдання моральної шкоди зазначає, що моральна шкода - це фізичні чи моральні страждання. Його страждання полягають в тому, що неправомірні дії відповідача (непризначення пенсії) знайшли відображення в його свідомості в формі відчуття (фізичні страждання) і уявлення (моральні страждання) та викликали певну психічну реакцію. Зокрема переживання, змістом якого є його страх, сором, приниження та інший несприятливий у психічному аспекті стан. Неправомірні діяння відповідача викликала в нього моральні страждання, що спричинило ушкодження здоров'я. Оскільки, чинне законодавство визначає здоров'я як стан повного фізичного, душевного й соціального благополуччя, а не лише відсутність хвороб і фізичних дефектів, то неправомірні діяння відповідача позбавило його, щонайменше, одного з цих елементів. Тому, відсутність душевного або соціального благополуччя є ушкодженням здоров'я. Вже п'ять місяців не отримує пенсії і боїться, що відповідач її взагалі ніколи не призначить, а потім скаже, що так має бути. Отримав моральну шкоду, а це втрати немайнового характеру, що виникли внаслідок душевних, психічних страждань, заподіяних порушенням законних прав неправомірними діями відповідача, що призвели до приниження честі, гідності, репутації, ушкодження здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного суспільного життя, порушення спілкування із оточуючими людьми, вимушених змін або обмежень у виборі активної діяльності, звичайного кола спілкування та інших негативних наслідків. Відповідач порушив його моральну рівність перед іншими людьми.

Моральна шкода полягає в тому, що зазнав наявних негативних змін у психічній сфері внаслідок усвідомлення факту порушення його прав, що завдало йому душевних, психічних та фізичних страждань. При встановленні факту заподіяння моральної шкоди суду необхідно керуватися критеріями загальнолюдських цінностей. З одного боку, це критерії, що визначають його суб'єктивні відчуття, а саме: честь, гідність, авторитет, репутація. З іншого, це критерії, що характеризують зовнішній прояв наслідків порушення прав, і саме тут моральна шкода виявляється в порушенні звичайного для нього способу життя, в реальній втраті ним можливості нормально спілкуватися з оточуючими (співробітниками, друзями, знайомими, рідними, які знають, що в нього відповідач незаконно забрав гроші), жити повноцінним життям, що спричинено порушенням його прав га втрати майна Його вже п'ять місяців гризе думка, що будь-який працівник відповідача від простого клерка до начальника може не призначити йому пенсію, а він змушений буде йти до суду і щось доказувати, тобто судитися пару років аж до Євросуду.

Згідно закону моральна шкода вважається заподіяною внаслідок порушення прав, визначених чинним законодавством, якщо відповідач не доведе інше. Протиправність діяння полягає в невиконанні відповідачем своїх обов'язків щодо забезпечення його законних конституційних прав, зокрема права власності на пенсію, а також у порушенні ним його законних прав. Причинний зв'язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача полягає в тому, що саме непризначена йому пенсія спричинила матеріальну шкоду у вигляді її втрати, що саме воно спричинило настання моральної шкоди у вигляді моральних страждань. Вина відповідача у заподіянні моральної шкоди полягає в тому, що він передбачав або свідомо допускав, що не призначає мені пенсію незаконно та безпідставно і це може заподіяти несприятливі наслідки у вигляді нанесення йому моральної шкоди або легковажно поставився до відповідних наслідків і їх передбачення.

Оцінюючи заподіяну моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., виходить з того, що його душевні страждання стосувались і були направлені на справедливість та на надію, що у нас правова держава (ст. 1 Конституції) та Конституція це не „кусок паперу", цю надію на справедливість втратив, з намаганням відповідача «вмити руки» і сказати, що його пенсії немає. З такою втраченою надією живе вже п'ять місяців.

Крім того, виходить з того, що негативне відношення до нього відповідача, як до потенційного «хлопчика для биття», а не як до людини похилого віку спричинило в нього переоцінку цінностей, які проніс через усе життя по відношенню до виконання законів. Розчарувався в справедливості. Відповідач це не гарант дотримання законності, - це митар, який хоче забрати, вилучити, а потім сказати, що все нібито правильно, - а не запобігати порушенню. Ця пенсійна машина робить з мухи слона, а з його мінімальної пенсії - 0 грн. І він повинен кудись їхати, щось доказувати, шукати докази, що має право отримати незаконно непризначену пенсію, і де вона ділась взагалі і чого не збереглась.

Оскільки метою відшкодування заподіяної йому моральної шкоди є зменшення тяжких для нього наслідків, то право вибору форми відшкодування належить йому, і саме він визначаю ту форму, яка максимально загладить негативні зміни в його психічній сфері, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача 20000 грн., як грошову форму відшкодування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходить з того, що його моральні страждання були направлені на втрату конституційних прав та майна (пенсії), яке можливо ніколи не повернути.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування

правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому, просить визнати рішення відповідача від 10.11.15 щодо непризначення йому пенсії за віком з 21.08.2015 р. протиправним. Зобов'язати призначити та виплатити йому пенсію за віком з 21.08.2015 р. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В судове засідання позивач не з»явився, хоча повідомлявся про час та місце судового засіданні. Представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати рішення відповідача від 11.11.2015р. щодо непризначення йому пенсії за віком з 22.08.2015 р. протиправним, зобов'язати відповідача призначити і виплачувати йому пенсію за віком з 22.08.2015 р.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. В поданих письмових запереченнях вказав, що позивачем не представлено документів, підтверджуючих необхідний страховий стаж роботи, який давав би право на пенсію за віком. Ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачені умови призначення пенсії за віком: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Підтверджений страховий стаж позивача становить 10 років 5 місяців. На підставі наведеного вище управлінням 10.11.2015 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. 30.12.2015 головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було перевірено правильність винесення рішення щодо відмови у призначенні пенсії і листом № 782/3-4 залишено її в силі.

До страхового стажу роботи при призначенні пенсії не може бути зараховано період з 19.03.1993 по 10.12.1998р. Згідно записів трудової книжки наказ про звільнення з орендного цеху по випуску харчової продукції спілки селян "Україна" № 48 від 10.10.1998 видано майже на два місяці раніше ніж внесено запис про звільнення 10.12.1998. Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівника від 17.08.1993 № 110 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 якщо у трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Однак, витребувати документи неможливо оскільки відсутні відомості про здійснення господарської діяльності правонаступника даного підприємства ПСП "Клекіт". Згідно з листами архівних установ від 19.10.2015 № 193/01-25 та від 20.10.2015 №04-01/П-416 документи на постійне зберігання не надходили.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативних (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності і господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За даними про сплату внесків орендним цехом по випуску харчової продукції страхові внески сплачено тільки з 01.01.1994 по 31.01.1994, з 01.07.1994 по 30.09.1994, з 01.09.1996 по 30.09.1996р. Отже, управлінням прийнято рішення про врахування до страхового стажу заявника тільки періоду за який зазначеним вище підприємством сплачено страхові внески. Також, при веденні аналізу достовірності внесеня записів у трудову кшжку виявлено, що запис про звільнення з Коломийського заводу КРГІ №1 від 31.12.1980 виданий раніше ніж наказ про присвоєння чергового розряду № 1-к від 04.01.1981. Отже даний період роботи теж не може бути врахований при призначенні пенсії.

На підставі вищеописаного доведено, що відмова управління у призначенні пенсії позивачу правомірна. Тому, вимога сплати моральної шкоди у розмірі 20000 грн. безпідставна, адже жодного порушення прав ОСОБА_4 не відбулося.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, бо інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і потиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували нанесену йому моральну шкоду та не зазначено з яких міркувань визначено її розмір.

Суд, вислухавши представників сторін, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся 12.08.2015р. із заявою про призначення пенсії за віком, так як 21.08.2015р. йому виповнилось 60 років.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї і Коломийському районі від 11.11.2015р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв»язку з тим, що при необхідному стажі 15 років підтверджено страховий стаж лише 10 років і 5 днів, з посиланням на ст. 3,62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Судом, встановлено, що до стажу який дає право на призначення пенсії позивачу було враховано лише окремі періоди роботи в орендному цеху по випуску харчової продукції с/с «Україна», де позивач працював згідно записів у трудовій книжці з 19.03.1993р. по 10.12.1998р., а саме враховано лише періоди з 01.01. по 31.01.1994р., з 01.07. по 30.09.1994р. та з 01.09. по 30.09.1996р., тобто лише 4 місяці замість 5 років 8 місяців 21 дня. Причиною такого врахування стало непідтвердження сплати страхових внесків підприємством в якому працював позивач, що підтверджується відповідями позивачу, запереченнями проти позову, розрахунком стажу та довідкою відповідача про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 26.08.2015р. .

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 26 ч.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

В ст. 1 цього Закону визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

Згідно п. 1 Прикінцевих положень даний Закон вступає в силу з 01.01.2004р.

Відповідно до ст. 24 ч. 4 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 1991р. (ст.56) до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв … . До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка встановлює порядок підтвердження стажу роботу основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства, суд приходить до висновку, що врахування відповідачем при призначенні пенсії лише окремих періодів роботи в орендному цеху по випуску харчової продукції с/с «Україна», за який відповідачем підтверджено сплату страхових внесків підприємством, є протиправним і позивачу повинен бути зарахований до стажу який дає право на призначення пенсії за віком весь період роботи з 19.03.1993р. по 10.12.1998р., що підтверджений записами в трудовій книжці позивача, який не повинен нести відповідальність за несплату страхових внесків підприємством чи за неможливість органів пенсійного фонду підтвердити факт сплати цих внесків даним підприємством чи його правонаступником. Зарахування позивачу цього спірного трудового стажу - 5 років 4 місяці 21 день дає право на призначення пенсії за віком.

Продовжуючи викладене, суд вважає безпідставними посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні пенсії на ті обставини, що згідно записів у трудовій книжці дата наказу про звільнення позивача зазначена 10.10.1998р., а запис про звільнення 10.12.1998р., а також, що наказ № 1-к про присвоєння другого розряду токаря виданий 04.01.1981р., тобто після наказу № 1 від 31.12.1980р. про звільнення з Коломийського заводу КРП, оскільки дані обставини не спростовують доводів позивача і висновків суду щодо зарахування відповідних періодів роботи, виходячи з дати записів про звільнення в трудовій книжці позивача, до стажу, який дає право на призначення йому пенсії по віку.

Згідно ст. 45 ч.1 п.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тому, з метою поновлення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення слід визнати протиправним рішення від 11.11.2015р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_4 та зобов»язати Коломийське об»єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплатити ОСОБА_4 пенсію за віком з 22.08.2015р.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставні і цій частині в позові слід відмовити, оскільки позивач на підтвердження своїх доводів не представив і судом не здобуто будь-яких доказів спричинення позивачу діями чи рішеннями відповідача душевних , фізичних страждань чи інших передбачених ст. 23 ЦК України ознак заподіяння моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 159, 161-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково. Визнати протиправним рішення від 11.11.2015р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_4.

Зобов»язати Коломийське об»єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплатити ОСОБА_4 пенсію за віком з 22.08.2015р. В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії повної постанови через Коломийський міськрайсуд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потятинник Ю. Р.