Справа № 821/582/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/582/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом'якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Херсонської міської ради до ОСОБА_1 про заборону проведення мирного заходу,

встановив:

Виконавчий комітет Херсонської міської ради (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить заборонити проведення масового заходу у формі мітингу із використанням технічних засобів, у тому числі звукопідсилювальної апаратури біля Херсонської обласної державної адміністрації, за адресою: м. Херсон, вул. Площа Свободи, 1, 28.04.2016 року о 10:00 та з 12:00 здійснення руху колони по вул. Ушакова до вул. Кірова, 4, м. Херсона, до 14:00. Позовні вимоги мотивовані тим, що повідомлення про проведення масового заходу надано до міської ради з порушенням чинного законодавства, оскільки фактично позбавляє позивача можливості виконати свої обов'язки щодо забезпечення громадського порядку під час проведення таких заходів, що може спричинити загрозу здоров'ю населення або правам і свободам інших людей. Позивач вважає за необхідне обмежити в судовому порядку реалізацію права на мирні зібрання в інтересах національної безпеки та громадського порядку. Також зазначає, що 28.04.2016 року місто Херсон відвідуватиме глава держави - Президент України, який є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина. Перекриття дорожнього руху є реальної загрозою для мешканців міста Херсона, як протестувальників, так і осіб, не залучених до даного заходу. Повне перекриття руху всіх видів транспортних засобів по просп. Ушакова у робочий день призведе до порушення прав тисяч громадян, які в цей час будуть перебувати в центрі Херсона, та до перенесення маршрутів громадського транспорту, збільшить завантаженість інших магістралей центру міста, що в свою чергу створить підвищену небезпеку дорожнього руху, унеможливить рух спеціальних транспортних засобів центром міста («швидкої допомоги», пожежних автомобілів та ін.). Окрім того, Законом України «Про дорожній рух», визначена можливість перекриття чи обмеження дорожнього руху лише за погодження із службою місцевого державного органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, і лише за виняткових причин.

Представник позивача не прибув в судове засідання, проте подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його часті, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вимоги статті 182 КАС України суд вважає, що справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання відповідачів, належно повідомлених про дату, час і місце судового розгляду не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини.

На адресу голови Херсонської міської ради В.М. Миколаєнко 20.04.2016 надійшло повідомлення від громадянина ОСОБА_1 про проведення масового заходу у формі мітингу із використанням технічних засобів, у тому числі звукопідсилювальної апаратури, біля Херсонської обласної державної адміністрації, за адресою: м. Херсон, вул. Площа Свободи, 1, 28.04.2016 року о 10:00, з 12:00 здійснення руху колони по вул. Ушакова до вул. Кірова, 4, до будівлі Головного управління національної поліції у Херсонській області, закінчення акції о 14:00, орієнтовна кількість учасників 1000-1500 осіб. В повідомленні вказано, що мітинг буде мати на меті розголошення суспільству інформації про корупцію в органах влади Новотроїцького району Херсонської області, корупцію в органах внутрішніх справ та прокуратури Херсонської області, донесення до Президента України та Міністра внутрішніх справ інформації про розбійні напади із застосування вогнепальної зброї у Новотроїцькому районі, які відбулись 14 квітня 2016 року, про бездіяльність поліції, прокуратури, що виявилась в не реагуванні на силове захоплення майна ТОВ «Ушба» 14.04.16 та особистого майна окремих громадян.

Вважаючи, що у разі проведення даного мітингу існує висока вірогідність створення реальної небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення, правам і свободам інших людей, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Право на мітинги - обов'язкова умова реалізації прав людини, зокрема, свободи вираження поглядів, думки та ін. Це одна з основ демократії, закріплена в основних Міжнародних договорах із прав людини: Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Кожна країна, яка вважає себе демократичною державою, зобов'язана забезпечувати реалізацію права мітингів і зборів серед власних, іноземних громадян та осіб без громадянства. Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об'єднання. Частиною 1 статті 11 Конвенції передбачено право кожного на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування; обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Мирні зібрання можна розтлумачити як масові заходи громадян, відкриті й доступні кожному, хто бажає взяти у них участь. Мирні заходи проводяться з метою вираження ставлення тих чи інших груп, об'єднань громадян до суспільних явищ та проблем, привернення уваги органів влади до них та є однією із форм безпосередньої демократії. Основною рисою мирних зібрань є мирний характер їх проведення.

За характером, метою, місцем проведення розрізняють різні форми мирних зібрань. Так, стаття 39 Конституції України визначає мирні заходи як збори, мітинги, походи і демонстрації. Необхідно зазначити, що цей перелік не є вичерпним. Положенням статті 182 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що мирні зібрання можуть бути у формі зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо, тобто передбачає можливість прояву мирних зібрань в інших формах.

Стаття 50 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України передбачає, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання.

Згідно з частиною першою статті 182 КАС України органи виконавчої влади, місцевого самоврядування негайно після одержання повідомлення про проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо мають право звернутись до окружного адміністративного суду за своїм місцезнаходженням із позовною заявою про заборону проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій тощо чи про інше обмеження права на мирні зібрання (щодо місця чи часу їх проведення тощо)

Суд задовольняє вимоги позивача в інтересах національної безпеки та громадського порядку в разі, якщо визнає, що проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших зібрань може створити реальну небезпеку заворушень чи злочинів, загрозу здоров'я населення або правам і свободам інших людей (ч. 5 ст. 182 КАС України). Дані норми, а також положення ст. 39 Конституції, статті 11 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, висувають певні вимоги до організаторів заходів щодо забезпечення їх мирного характеру, передбачає випадки обмеження право мітингів і зборів, що встановлюватися судом .

Позивач в позовній заяві називає такі приводи заборони мітингу:

- несвоєчасність інформування влади про проведення масового мітингу,

- збіг часу проведення мітингу за часом із відвідуванням міста Президентом України,

- порушення прав інших громадян, які не є учасниками мітингу, при перекритті дорожнього руху у робочий день у центрі м. Херсона, перекриття чи обмеження дорожнього руху можливе лише за виняткових причин.

Суд вважає наведені доводи позивача про несвоєчасне повідомлення про проведення масового заходу такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. В законодавстві відсутній чітко встановлений строк завчасного сповіщення, тому суд керується Рішенням Конституційного Суду України від 19 квітня 2001 р. №4рп/2001 у справі щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання. В даному випадку повідомлення про мітинг, призначений на 28.04.16, позивач отримав 20.04.16, тобто завчасно, що дає можливість органу виконавчої влади вжити заходи щодо забезпечення громадського порядку. Згідно ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на виконавчі органи міської ради покладено вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку. Повідомлення слугує гарантією реалізації права на мирні зібрання і покладає на відповідні органи влади обов'язок щодо здійснення підготовчих заходів, зокрема, для забезпечення безперешкодного проведення громадянами зборів, мітингу, походу чи демонстрації, підтримання громадського порядку, охорони прав і свобод інших людей. Такої ж позиції дотримується Європейський суд з прав людини, який у справі «Сергій Кузнєцов проти Роcії» зазначив, що: «підпорядкування мирних зібрань процедурі повідомлення чи легалізації не порушує, як правило, сутність права, оскільки метою процедури є посприяти владі вжити обґрунтовані і належні заходи, щоб гарантувати мирне проведення будь-яких зборів, мітингів або інших акцій політичного, культурного чи іншого характеру» (п. 42 рішення). Водночас «свобода брати участь у мирному зібранні має таке велике значення, що до особи не можна застосовувати санкції - навіть у вигляді найменшого дисциплінарного покарання за участь у незабороненому зібранні, якщо лише ця особа не вчинить дії, які заслуговують на засудження» (п. 43 рішення). Таким чином, проведення мирного зібрання з повідомленням за 8 днів саме по собі не створює загрози національній безпеці чи громадському порядку.

Що стосується доводів позивача про збіг мітингу за часом із відвідуванням міста Президентом України, то позивач не навів обґрунтувань, чому приїзд першої особи держави сам по собі може бути підставою заборони мітингу, які небезпеки або загрози можуть виникнути. Суд зауважує, що небезпека заворушень чи злочинів, загроза здоров'ю населення або правам і свободам інших людей, не повинна бути уявною, а має ґрунтуватися на конкретних фактах чи даних про наявність реальної загрози інтересам національної безпеки та громадського порядку, а позивач повинен не лише повідомити про існування якихось теоретичних загроз, які можуть виникнути у зв'язку з проведенням зібрання, а й надати суду докази, які стали підставою для такого висновку.

Європейський суд по правах людини у рішенні по справі «Букта та інші проти Угорщини» визнав, що з огляду на особливі обставини, коли негайна реакція на політичну подію у вигляді демонстрації може бути виправдана, рішення припинити мирне зібрання, яке вже виникло, виключно через відсутність необхідного попереднього повідомлення, без будь-яких протиправних дій з боку учасників, є непропорційним обмеженням свободи мирних зібрань. Суд відзначає, що немає свідчень того, що заявники становили небезпеку для громадського порядку, за винятком незначних незручностей, які неминуче виникають при організації зібрань у громадському місці. Суд повторює, що там, «де демонстранти не беруть участі в актах насильства, державним органам важливо продемонструвати певний рівень толерантності стосовно мирних зібрань, з тим щоб гарантована статтею 11 Конвенції свобода зібрань не була позбавлена своєї суті». Керівні принципи ОБСЄ зі свободи мирних зібрань застерігають встановлювати всеохоплюючу законодавчу заборону проводити мирні зібрання в певному місці чи в певний час: «Всеохоплююча законодавча заборона на проведення всіх зібрань в певному місці у певний час потребує набагато вагомішого обґрунтування, ніж заборона проведення окремо взятого зібрання. Враховуючи неможливість передбачити всі конкретні обставини в кожному окремому випадку, включення в законодавство всеохоплюючої заборони (і її застосування) може бути непропорційним, за виключенням тих випадків, коли можна довести наявність нагальної суспільної необхідності такого обмеження» (п. 102 Пояснювальної записки до Керівних принципів ОБСЄ зі свободи мирних зібрань).

Здійснення повноважень щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян під час проведення мирних зібрань Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" покладено на органи місцевого самоврядування. Так, відповідно до підпункту 3 пункту "б" частини першої статті 38 названого Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів, здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку. Заборона проводити мирні зібрання в час візиту перших осіб держави посягає на право громадян на свободу висловлювань. Суд вважає, що ні позивач, ні органи поліції не обмежені в можливостях забезпечити державний та громадський порядок під час нетривалого проведення заходів мітингування та забезпечення охорони Президента України. Крім того, у випадку вчинення учасниками масового заходу будь-якого правопорушення у правоохоронних органів виникає право на вжиття заходів на припинення протиправних дій та затримання винних осіб для притягнення їх до встановленої законодавством відповідальності.

Що стосується доводів позивача про порушення прав інших громадян, які не є учасниками мітингу, при перекритті дорожнього руху у робочий день у центрі м. Херсона, відсутність виняткових причин для такого перекриття чи обмеження дорожнього руху, суд у зв'язку з цим наводить позицію Європейського суду з прав людини, який в справі "Cергій Кузнєцов проти Росії" зазначив, що «будь-яка демонстрація в громадському місці неминуче, до певної міри порушує загальний перебіг життя, включаючи перешкоди для дорожнього руху, і органам влади слід проявити певну терпимість відносно мирних зібрань». Стосовно ж зауваження про те, що дозволяючи мирне зібрання порушується інтереси значно більшої групи людей, ніж при його забороні, Європейський суд у справі "Баранкевич проти Росії" вказав: «Це було б несумісним з цінностями, які лежать в основі Конвенції, якби використання меншістю прав, закріплених в Конвенції, залежало б від схвалення більшістю».

На думку суду, завдання влади, органів поліції полягають в тому, щоб подбати про те, щоб обмежити рух транспорту під час проведення заходу, визначивши об'їзні шляхи. Позивачем не доведено, що забезпечити безпеку дорожнього руху при проведенні вказаного вуличного маршу взагалі неможливо, саме по собі ускладнення дорожнього руху не може бути підставою для заборони проведення мітингу. Відповідно до вимог Закону України «Про національну поліцію» одним з основних завдань поліції є охорона і забезпечення громадського порядку. Фактично зі змісту позовної заяви вбачається, що від суду вимагається прийняття рішення з метою забезпечення громадського порядку, що не є завданням суду. Завданням суду є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України). Невиконання чи неналежне виконання суб'єктом свого обов'язку, передбаченого законом, не може бути підставою для обмеження конституційних прав інших осіб.

Суд при розгляді справи виходить з презумпції правомірності мирного зібрання і не покладає обов'язок доведення цього на організатора мирного зібрання; перевіряючи необхідність обмеження права на мирні зібрання вимогам трискладового тесту, встановленого практикою Європейського суду. Зокрема, суд встановлює законну підставу, легітимну мету та необхідність у демократичному суспільстві такого обмеження. Cуд повинен застосовувати лише ті обмеження, що є пропорційними до переслідуваної конституційної мети та є найменш «втручальними» у свободу мирних зібрань. Лише після доведення загрози охорони національній безпеці і громадському порядку та неможливості запобігання цій загрозі органами правопорядку й органами місцевого самоврядування така заборона можлива.

Оскільки при відсутності спеціального закону, який би регулював суспільні відносини в сфері мирних зібрань перевагу мають застосування міжнародних стандартів у цій категорії справ, суд насамперед керується поряд з Конституцією України, практикою Верховного суду України, Конституційного суду України, також Керівними принципами зі свободи мирних зібрань розробленими експертами Бюро з демократичних інституцій і прав людини Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Сіракузькими принципами тлумачення обмежень і відступів від положень Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Платформа "Лікарі за життя" проти Австрії» від 21 липня 1988 року, заява № 10126/82; «Букта та інші проти Угорщини» від 17 липня 2007 року, заява № 22691/04; «Баранкевич проти Росії» від 26 липня 2007 року, заява № 10519/03; «Сєргєй Кузнецов проти Росії» від 23 жовтня 2008 року, заява № 10877/04; «Алєксєєв проти Росії» від 21 жовтня 2010 року, заяви №№ 4916/07, 25924/08 та 14599/09; «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року, заява № 20372/11; «Шмушкович проти України» від 14 листопада 2013 року, заява № 3276/10).

Таким чином, позивачем не надано до суду обґрунтованих пояснень та доказів необхідності заборони мирних зібрань з огляду на необхідність такої у демократичному суспільстві, зокрема, що така заборона відповідає нагальній соціальній потребі і, зокрема є пропорційна поставленій легітимній меті.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи недоведеність позивачем реальної загрози національній безпеці та громадському порядку, небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших людей під час проведення відповідачами мирного мітингу 28.04.16, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Окрім того, згідно із ст.. 88 КАС України, зокрема витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до п.7 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011, № 3674-VI розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Оскільки судом було прийнято даний позов та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, то суд вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з позивача - виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь Державного бюджету України коштів зі сплати судового збору у розмірі 1378, 00 грн.

Керуючись ст. 94, 159-163, 167, 182 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Відмовити виконавчому комітету Херсонської міської ради в задоволені позову.

Стягнути з виконавчого комітету Херсонської міської ради (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Державного бюджету України кошти зі сплати судового збору у розмірі 1378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 3.2.1