Справа № 826/24882/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 квітня 2016 року письмове провадження № 826/24882/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій та рішення, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа, відповідач), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про:

- визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № НОМЕР_2 від 22.01.2015 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку відкритому на виконання вказаного договору;

- зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за договором банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № НОМЕР_2 від 22.01.2015 укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Позивач вважає дії та рішення відповідача щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» № НОМЕР_2 від 22.01.2015, такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та зазначає, що Уповноважена особа має здійснити передбачені законом заходи щодо виплати гарантованого відшкодування, зокрема включити ОСОБА_1 у список вкладників на виплату коштів за вкладами під час тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду та у перелік вкладників, що мають право на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про безпідставність включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв'язку із тим, що кошти на вкладний рахунок надійшли внаслідок так званого дроблення великого вкладу іншого клієнта банку.

Третя особа письмового заперечення проти позову або письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надала.

В судове засідання 18.02.2016 представники позивача та відповідача не прибули, попередньо подавши клопотання про розгляд справи за їх відсутності, представник третьої особи до суду не прибув.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання сторін та неприбуття представника третьої особи, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Між ОСОБА_1 (вкладник) та ПАТ «Дельта Банк» (банк) укладено договір НОМЕР_2 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 22.01.015, за умовами якого вкладник розміщує на вкладному рахунку НОМЕР_3 до 22.04.2015 суму у розмірі 10 000,00 доларів США.

Відповідно до пункту 1.10 договору банківського вкладу у разі закінчення строку залучення вкладу вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку.

Згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті НОМЕР_4 від 22.01.2015 на вкладний рахунок позивача зараховано суму 10 000,00 доларів США.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 20 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» починає виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 30 квітня 2015 року включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів будуть здійснюватися через установи чотирьох банків-агентів.

Як зазначає позивач, не отримавши у банка-агента кошти за вкладом, ОСОБА_1, звернувся до Уповноваженої особи із заявою про включення його до списку вкладників для здійснення виплат за вкладами та забезпечення проведення виплат.

У відповідь на звернення позивача відповідач у листі від 29.05.2015 № 05-2991481 повідомив, що наразі відповідальні працівники ФГВФО проводять детальний аналіз депозитного портфелю Банку з метою прийняття відповідних рішень щодо формування реєстрів вкладників та подальшої взаємодії з вкладниками банку в частині здійснення виплат грошових коштів, розміщених останніми відповідно до умов договорів банківського рахунку та банківського вкладу.

Також повідомлено, що про остаточне рішення щодо процесу здійснення виплат грошових коштів вкладникам банку буде прийнято найближчим часом.

Окрім того, від працівника гарячої лінії, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, по телефону позивач дізнався про відсутність його в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, звідки і дізнався, що представником АТ «Дельта Банк» складено лист від 23.09.2015, яким повідомлено, що договір банківського вкладу НОМЕР_2 від 22 січня 2015 року є нікчемним відповідно до вимог п.1 ч.4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», хоча даний лист позивач не отримував.

Позивач вважає дії відповідача при складенні листа від 23.09.2015 та не включення його до переліку та Загального реєстру вкладників «Дельта Банку», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, що і стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (№ 4452-VI від 23.02.2012, далі - Закон) цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Вкладник - це фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката ( п.4 ч.1 ст. 2 Закону).

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч.1 ст.26 Закону).

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.1 ст.26 Закону).

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.2 ст.26 Закону).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч.2 ст.27 Закону).

В той же час, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14 затверджено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення).

Це Положення розроблено відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) і визначає порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду (п.1 Розділу 1 Положення).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку (пункт 3 розділу 3 Положення).

Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (п.2. розділу 4 Положення).

Згідно пункту 1,2 розділу 5 Положення після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:

- зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування;

- зміни розміру належних їм сум;

- зміни особи вкладника;

- змін реквізитів вкладників;

- змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників (п.6 Розділ 3 Положення).

Окрім того, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч.2 ст. 38 Закону).

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (п.1. ч.4 ст. 38 Закону).

Аналіз вказаного дає підстави суду зазначити про таке.

Нікчемний правочин є таким в силу закону і жодного рішення (в тому числі і судового) для цього не вимагається. Разом з тим, Уповноважена особа ФГВФО в силу положень ст. 38 Закону лише повідомляє про нікчемність правочину і вживає дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. У цьому випадку самі по собі дії щодо визнання нікчемними договорів і транзакцій є правом Уповноваженої особи Фонду, внаслідок чого відсутні порушені права позивача, які підлягають захисту. Права позивача можуть бути порушені відповідачем внаслідок прийняття за результатами перевірки актів індивідуальної дії, які можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Окрім того, оскаржуване рішення Уповноваженої особи ФГВФО відносно правовідносин сторін за вкладом не спричиняє, само по собі, жодних юридичних наслідків, в тому числі і для позивача. Окрім того, само по собі рішення Уповноваженої особи ФГВФО про нікчемність не існує як конкретний документ, який виготовлено в натурі та має свої певні реквізити, як-от: дата, номер, зміст, підпис. А тому таке рішення не може, у зв'язку з цим, порушувати права та інтереси позивача. Оскільки права та інтереси позивача не порушуються, то в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимог про зобов'язання подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, слід зазначити, що додаткова інформація подається Уповноваженою особою до Фонду у разі не включення відомостей про особу до переліку вкладників, який складається Уповноваженою особою Фонду.

В даному випадку позивача не було включено Уповноваженою особою Фонду до переліку вкладників. При цьому, позов не містить у прохальній частині вимог щодо оскарження бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до Переліку вкладників, що є передумовою для вирішення питання про надання Уповноваженою особою до Фонду додаткової інформації про позивача. У той же час, відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на наведене суд також не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій