Справа № 805/4916/15-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошкош О.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року справа №805/4916/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Ляшенка Д.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мар'їнськоїоб'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі №805/4916/15-а за позовом Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати скасувати податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій областіпро збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій від 26 серпня 2015 року № на суму грошового зобов'язання за основним платежем 24951,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 12475,50 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку позивача щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Лювіс і К», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2014 по 31.08.2014, з 01.10.2014 по 31.10.2014. За результатами перевірки складено акт № 201/05-38/220/34032208. Вважає, що контролюючий орган, приймаючи податкове повідомлення-рішення, неправомірно збільшив суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість, оскільки господарські операції з контрагентом ТОВ «Лювіс і К» здійснювались у межах господарської операції та підтверджені первинними документами.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.08.2015 № .

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що податковий орган як суб'єкт владних повноважень при проведенні перевірки діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих органами державної податкової служби України повноважень, податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків акту перевірки, у зв'язку з чим підстави для їх скасування відсутні.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, засобами електронного зв'язку надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому, серед іншого, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, засобами електронного зв'язку надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представників інспекції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (, 85670, Донецька обл., місто Вугледар, вул. Магістральна, 4) зареєстроване у якості юридичної особи виконавчим комітетом 10.04.2006 рокутазнаходиться на податковому обліку у відповідача .

Відповідачем проведено у період з 26.03.2015 по 01.04.2015 позапланову невиїзну документальну перевірку позивача на підставі якої складено акт № 201/05-38/220/34032208 від 08.04.2015 про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Лювіс і К», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2014р. по 31.08.2014р., з 01.10.2014 по 31.10.2014.

Вищезазначеним актом перевірки встановлені наступні порушення: п.198.1, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 26934 грн., в т.ч. за період серпень 2014 року на суму 14036,98 грн., жовтень 2014 року - 10913,58 грн., листопад - 1983,38 грн.; п.138.1, п.138.2 ст.138 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік на суму 134670 грн., що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на прибуток за 2014 рік.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що такі висновки відповідача ґрунтуються на тому, що надані до перевірки документи не забезпечують підтвердження правильності, повноти відображення первинних документів та фінансово-господарських операцій позивача по взаємовідносинам з ТОВ «Лювіс і К» у бухгалтерському та податковому обліку підприємства, формування показників податкової звітності, їх зв'язок з фінансово-господарською діяльністю підприємства. Також, факт не підтвердження сум податку на додану вартість податковим обліком підприємств-постачальників пов'язаний з дослідженням податкової інформації, отриманої із автоматизованої інформаційної системи податкового органу - Система «Податковий блок».

21 квітня 2015 року позивачем до Мар'їнської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області подано заперечення на акт документальної позапланової перевірки.

28 квітня 2015 року відповідачем надана відповідь з висновків якої вбачається, що акт складений відповідно до вимог чинного законодавства є правомірним.

На підставі Акту перевірки 05 травня 2015 року Мар'їнською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №000007/220/1036, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 40401,00 грн.

20 травня 2015 року позивачем до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області подано заперечення на податкове повідомлення-рішення №000007/220/1036 від 05 травня 2015 року.

23 липня 2015 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято рішення про результати розгляду скарги яким скасовано податкове повідомлення-рішення №000007/220/1036 від 05 травня 2015 року.

26 серпня 2015 року Мар'їнською ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 37426,50 грн., в т.ч. за основним платежем 24951 грн., за штрафними санкціями 12475,50 грн.

07 вересня 2015 року позивачем до Державної фіскальної служби у Донецькій області подана скарга на податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2015 року.

13 жовтня 2015 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скаргу - без задоволення.

При вирішенні спору, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»,- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Пунктом 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704 (далі - Положення № 88) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.15 Положення № 88 первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Згідно п. 2.16 Положення № 88 у разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі

документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику

підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника

такі документи не приймаються до виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України,- «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2012 року між покупцем ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" та продавцем ТОВ «Лювіс і К» укладено договори поставки №469 предметом якого є передача продукції згідно специфікації на загальну суму 20906,37 грн.(а.с. 80).

Пунктом 3.1. договору передбачена 100% передоплата продукції у вигляді перерахування грошових коштів на рахунок Продавця.

На виконання умов договору складені додаткові угоди від 01.08.2014 року, 06.08.2014 року, 12.08.2014 року, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні: №655 від 01.08.2014 року на суму 25809,84 грн. (в т.ч. ПДВ 4301,64 грн.), №657 від 01.08.2014 року на суму 2449,80 грн. (в т.ч. ПДВ 408,30 грн.), №661 від 06.08.2014 року на суму 14183,98 грн. (в т.ч. ПДВ 2364,00 грн.), №662 від 08.08.2014 року на суму 9600,00 грн. (вт.ч. ПДВ 1600,00 грн.), №687 від 15.08.2014 року на суму 32178,27 грн. (вт.ч. ПДВ 5363,05 грн.).(а.с. 82-96).

23 серпня 2014 року між між покупцем ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" та продавцем ТОВ «Лювіс і К» укладено договори поставки №171 предметом якого є продаж продукції згідно специфікацій.(а.с. 97-98).

На виконання умов договору складені специфікації 08.10.2014 року, 10.10.2014 року, 13.10.2014 року, 15.10.2014 року, 17.10.2014 року, 20.10.2014 року, 21.10.2014 року, 23.10.2014 року, 24.10.2014 року, 27.10.2014 року, 29.10.2014 року, 31.10.2014 року; видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні: №833 від 27.10.2014 року на суму 9800,28 грн. (в т.ч. ПДВ 1633,38 грн.), №848 від 31.10.2014 року на суму 499,80 грн. (в т.ч. ПДВ - 83,30 грн.), №839 від 29.10.2014 року на суму 6800,40 грн. (в т.ч. ПДВ 1133,40 грн.), №828 від 24.10.2014 року на суму 1480,08 грн. (в т.ч. ПДВ 246,68 грн.), №827 від 23.10.2014 року на суму 7000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1166,67 грн.), № 805 від 17.10.2014 року на суму 4999,80грн. (в т.ч. ПДВ 833,30 грн.);№ 799 від 10.10.2014 року на суму 5500,20 грн. (в т.ч. ПДВ 916,70 грн.); № 795 від 08.10.2014 року на суму 4100,00грн. (в т.ч. ПДВ 683,33 грн.); № 837 від 29.10.2014 року на суму 2100,00грн. (в т.ч. 350,00ПДВ грн.); № 802 від 13.10.2014 року на суму 10200,60 грн. (в т.ч. ПДВ 1700,10грн.); № 823 від 20.10.2014 року на суму 10200,60грн. (вт.ч. ПДВ 1700,10грн.); № 806 від 15.10.2014 року на суму 12600,00грн. (в т.ч. ПДВ 2100,00грн.); № 826 від 21.10.2014 року на суму 2100,00 грн. (в т.ч. ПДВ 350 грн.).(а.с.99-133).

Оплата за товар здійснена шляхом перерахуваннягрошовихкоштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Лювіс і К», що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.(а.с. 61-78).

19 вересня 2014 року та 20 листопада 2014 року позивачем до контролюючого органу подані податкові декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року та жовтень 2014 року відповідно. З розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів вбачається включення вказаних сум до податкового кредиту. (а.с. 36).

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість позивачем фактично були здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди-покупця товару (робіт послуг), який є платником податків, не покладено обов'язку при формуванні податкового кредиту (зобов'язання) здійснювати контроль та перевірку за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету, і в подальшому за можливі дії порушника.

Таким чином, податковим органом не наведено жодної правової норми, яка передбачає встановлення такої відповідальності взагалі, або у даному спірному випадку.

Слід зазначити, що позиція податкового органу також суперечить принципу індивідуалізації відповідальності, закріпленому у частині другій статті 61 Конституції України, коли один суб'єкт господарювання звільнений від відповідальності за дії або бездіяльність іншого суб'єкта господарювання.

Конституційний принцип індивідуалізації відповідальності знайшов своє відображення в Постановах Верховного Суду України, від 29.10.2010 року у справі № 21-14-а10, від 31.01.2010 у справі № 21-47а-10.

Наведена правова позиція суду цілком узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява N 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що якщо національні органи влади за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним із сплатою ПДВ, який нараховується з операції в ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовує заходи відповідальності до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, що перебував поза контролем такого отримувача та відносно якого у останнього не було засобів відстеження та забезпечення виконання зобов'язань, то органи влади виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Доводи апелянта щодо відсутності товарно-транспортних накладних спростовуються матеріалами справи, крім того слід зазначити, що відсутність або недоліки в товарно-транспортних накладних, на які посилається відповідач, не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту. За таких обставин, зважаючи, що товарно-транспортна накладна - це документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а тому не мають якогось значення для вирішення спору щодо наявності у позивача права на формування податкового кредиту за наявності належним чином виданої податкової накладної та інших первинних документів, які підтверджують реальність виконання господарської операції.

Жодних порушень позивачем правил бухгалтерського та фінансового обліку відповідач не довів. Відсутність доведення факту правопорушення та неналежна оцінка міжгосподарських відносин призвела до невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

Доводи відповідача, є лише припущеннями, які не ґрунтуються на жодних наданих суду доказах.

Що стосується посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України, то таке твердження апелянта є помилковим, оскільки заява позивача в порядку ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства була подана до початку судового розгляду справи по суті у розумінні ст. 135 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 195, 196, 198, 200, 205, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року у справі №805/4916/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів: Л.В. Ястребова

Д.В. Ляшенко

І.Д. Компанієць