Справа № 803/879/14
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/7435/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В.,Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання нечинним, скасування рішення №7919608 від 13.11.2013 року та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

12.05.2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання нечинним, скасування рішення № 7919608 від 13.11.2013 року та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Державної реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області з метою державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року позов задоволено частково. Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7919608 від 13.11.2013р., прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно Герасимюк Юлією Вікторівною Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області визнано протиправним та скасовано.

Зобов'язано Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про здійснення державної реєстрації права власності на криту зупинку громадського транспорту з кіоском по АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Реєстраційною службою Луцького міського управління юстиції Волинської області подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених в апеляційній скарзі. Апелянт зазначає про те, що об'єкт, відносно якого подавались документи для здійснення реєстраційних дій, є малою архітектурною формою. У відповідності до абзацу 7 п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

ОСОБА_1, звертаючись з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно - криту зупинку громадського транспорту з кіоском по АДРЕСА_1. Апелянт вважає, що суд першої інстанції здійснив правильну оцінку обставин справи, але не здійснив остаточний захист порушених прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області підлягає до задоволення.

Зазначені висновки колегія суддів обґрунтовує наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, рішенням Луцької міської ради від 01.07.2009 року № 42/77 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування торгового павільйону на АДРЕСА_1 та надано на умовах оренди земельну ділянку на 5 років, площею 0,0031 га.

09.07.2009 року між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років за вказаною адресою. Земельна ділянка передавалась в оренду для обслуговування торгового павільйону.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.05.2010 року № 326-41 дозволено підприємцю ОСОБА_1 проектування реконструкції торгового павільйону по АДРЕСА_1.

29.10.2010 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області позивачу видано дозвіл № 563 на реконструкцію торгового павільйону під криту зупинку громадського транспорту з кіоском на АДРЕСА_1.

20.06.2011 року ОСОБА_1 виготовила технічний паспорт на криту зупинку громадського транспорту з кіоском по АДРЕСА_1.

09.08.2011 року позивач отримала декларацію про готовність об'єкта до експлуатації.

10.10.2013 року ОСОБА_1 подано заяву до державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно по АДРЕСА_1 у м.Луцьку.

Рішенням № 6985117 від 19.10.2013 року розгляд заяви ОСОБА_1 було зупинено у зв'язку з тим, що були подані не всі необхідні документи, відсутні довідка про присвоєння адреси та правовстановлюючий документ, а 13 листопада 2013 року рішенням №7919608 на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 16 та 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року позивачу відмовлено в реєстрації прав на нерухоме майно у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не було усунено обставин, які були підставою для зупинення розгляду заяви - відсутній правовстановлюючий документ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що для державної реєстрації прав та їх обтяжень на реконструйований об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, позивачем було подано пакет документів, який передбачений 9,27,28,29 Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703. З врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції вважав, що подані для державної реєстрації є належними та достатніми для здійснення державної реєстрації права власності за позивачем на реконструйований об'єкт нерухомого майна нерухомого майна, що розташований за адресою : АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частиною тринадцятою статті 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку реєстрації).

Пунктом 15 Порядку реєстрації передбачено, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо наявності обтяжень на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом № 1952-ІV (пункт 28 Порядку реєстрації).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із визначення об'єкта нерухомого майна у дозвільних (правовстановлюючих) документах скрізь фігурує словосполучення - торговий павільйон під криту зупинку громадського транспорту з кіоском, що ч.1 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» віднесено до малих архітектурних форм.

Згідно абз.7 п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868 від 17.10.2013 року передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» до об'єктів архітектурної діяльності (об'єкти архітектури) належать будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» .

Частинами 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Пунктом 2 частини 1 статті 34 вказаного Закону визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорії складності.

Дані правовідносини регулюються приписами ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.5 цього у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Абзацом 7 п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення.

Приписами ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і. встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Приписами п.1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001p. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що вона визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на криту зупинку громадського транспорту з кіоском за вказаною адресою, де визначено технічні характеристики цього об'єкту , в тому числі конструктивні елементи, з яких його побудовано.

Разом з тим, вказаний документ не визначає приналежності об'єкту забудови до конкретного виду житлової/ нежитлової забудови.

Із цього паспорту убачається, що вказане приміщення кіоску побудоване із металоконструкцій, без облаштування фундаменту; площа об'єкта становить 20,1 кв.м.

Пунктом 1.4 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України № 244 від 21.10.2011р., дано визначення стаціонарної тимчасової споруди, а саме це споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м.

Тобто, вказаний об'єкт за своїми технічними характеристиками підпадає під визначення споруд, зазначених в ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п.1.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011р..

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

На виконання наведених вище положень ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Пунктами 2.1 - 2.3 названого Порядку визначено, що підставою для розміщення тимчасової споруди (далі ТС) є паспорт прив'язки ТС. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив'язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним.

Крім того, відповідно до п. 1 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ці Правила, серед іншого, поширюються на міські вулиці і дороги загального користування і є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів.

Згідно п. 27 названих Правил у населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць. Пунктом 35 Єдиних правил забороняється розміщувати малі архітектурні форми ближче ніж за 20 метрів до перехресть вулиць.

Таким чином, приймаючи спірне рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, відповідач обґрунтовано виходив з того, що спірне нерухоме майно є малою архітектурною формою (тимчасовою спорудою), переміщення цього кіоску є можливим без його знецінення та зміни призначення.

За таких обставин відповідач правомірно відмовив позивачу в реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку колегії суддів про те, що постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Керуючись ч. 3 ст.160, ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.06.2014 року у справі № 803/879/14 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про визнання нечинним, скасування рішення №7919608 від 13.11.2013 року та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 25.04.2016 року.