Справа № 206/1544/16-а
Суддя: Румянцев О. П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/1544/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.04.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську Ради, третя особа - ОСОБА_2, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 09.02.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з вимушеною зміною постійного місця проживання на тимчасове в АДРЕСА_1. Місцем його народження є м. Ровеньки Луганської області, згідно запису внесеного до паспорту. Доказами його проживання та території Луганської області з дитинства є також диплом про закінчення технікуму, військовий квиток. В 1998 році на вимогу роботодавця, він зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2. В квітні 2006 року він одружився, про що має свідоцтво про шлюб. До літа 2011 року він разом з родиною мешкав в м. Дніпропетровську, після чого повернулись до м. Ровеньки. Там народилась донька ОСОБА_3, після чого їм було видано тимчасову довідку від виконавчого комітету Ровенської міської ради від 21.11.2012 року, щодо статусу багатодітної родини. 03.05.2012 року позивач працевлаштовується до ТОВ «Збагачувальна фабрика «Ровеньківська», та працює там до моменту її закриття, а саме, до 01.08.2014 року, після чого вони з родиною змушені залишити постійне місце проживання у зв'язку з проведенням активної фази антитерористичної операції. 17.09.2014 року позивач з родиною переїжджає до м. Дніпропетровська. 12.02.2016 року позивачем було отримано письмову відповідь від відповідача про відмову у взятті позивача на облік, як особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Позивач просив суд визнати дії відповідача щодо відмови у взятті на обліку неправомірними, зобов'язати видати довідку та взяти його на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України з моменту звернення, а саме з 09.02.2016 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі з тих підстав, що оскільки Кабінетом міністрів України не приведено у відповідність до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» свої нормативно-правові акти, у зв'язку з чим Управління не має можливості взяти позивача на облік.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 2 статті 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року, що набрав чинності з 13.01.2016 року, встановлено що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до п.3 ч.7 ст.4 зазначеного Закону у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

В судовому засіданні було встановлено, що місцем народження позивача є м. Ровеньки Луганської області, що підтверджується паспортом громадянина України виданого Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області від 17.04.1996 року (а.с. 8).

Факт проживання позивача у м. Ровеньки Луганської області на момент проведення антитерористичної операції підтверджено наданими їм у відповідності до п.3 ч.7 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» свідоцтвом про народження молодшої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що було видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківскього міського управління юстиції у Луганській області 09.08.2012 року, довідкою виконавчого комітету Ровеньківської міської ради про надання статусу багатодітної родини, трудовою книжкою позивача ОСОБА_1, відповідно до якої з 03.05.2012 року його було прийнято на роботу до ТОВ «Збагачувальна фабрика «Ровеньковська» (а.с. 14-16).

Крім того, дружина відповідача ОСОБА_2, третя особа по справі, взята на облік разом із неповнолітніми дітьми, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 09.09.2014 року, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 20.11.2014 року (а.с. 17).

Із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про взяття його на облік тимчасово переміщених осіб позивач звернувся 09.02.2016 року, тобто вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року.

Однак, листом №1563 від 12.02.2016 року позивачу було відмовлено у взятті його на облік, як особу внутрішньо переміщену з районів проведення антитерористичної операції, з тих підстав, що Кабінетом Міністрів України не внесено зміни до постанови КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 року №509 (а.с.20).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 року №921-8. Зазначеним Законом внесено зміни до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та виключено норма, яка вимагає наявність обов'язкової реєстрації місця проживання особи на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 Закону, для взяття їх на обліку внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п.2 розділу 2 «Прикінцеві положення» зазначеного Закону, Кабінету Міністрів України доручено протягом трьох місяців з дня набрання чинності Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Суд критично ставиться до пояснень представників відповідача про те, що вони не мають можливості взяти на облік позивача до внесення КМУ змін до постанови №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 року, оскільки відсутність механізму реалізації права громадянина у взятті на облік, передбаченому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, на яку посилаються відповідачі, на думку суду не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу ніж постанови Кабінету Міністрів України. Таким чином у даних правовідносинах відповідач мав користуватися саме положеннями ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Враховуючи, що відсутність відповідного механізму реалізації законних прав громадян не може бути підставою для відмови у забезпеченні соціального захисту позивача, відповідно до Законів України, суд приходить до висновку, що позивач як особа внутрішньо переміщена з території, де виникли обставини, пов'язані з негативними наслідками збройного конфлікту, тимчасової окупації тощо, має право на взяття його на облік, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 7-12, 69-71, 94, 122, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради щодо відмови позивачу у взятті його на облік, як особу внутрішньо переміщену з районів проведення антитерористичної операції.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпропетровську ради взяти ОСОБА_1 на облік, як особу внутрішньо переміщену з районів проведення антитерористичної операції, та видати відповідну довідку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови або отримання копії постанови.

Суддя О.П.Румянцев