Справа № 808/6384/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" квітня 2016 р. справа №808/6384/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача Пшець О.В.,

представника відповідача Радової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі №808/6384/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Елта"

до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2015 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2 874 328,50 грн., в тому числі за основним платежем - 1 916 219,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 958 109,50 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що реальний характер господарських операцій ТОВ ВКФ "Елта" підтверджується первинними документами, тому позивачем правомірно включено 1 916 219,00 грн. до податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що не можливо встановити факт отримання товарів від ПП "Промресурс-Інструмент", ПП "Енотек", ПП "Техновіст", ТОВ "Торнадо Макс", ТОВ "Торент Пром", ТОВ "Гідролайн Контрол", ПП "Альтком". Вказує на те, що підприємством ТОВ ВКФ "Елта" отримані податкові накладні від контрагентів та перераховані кошти постачальникам без мети реального настання правових наслідків. Перевіркою не встановлено наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) від вказаних

операцій. У зв'язку з чим, ТОВ ВКФ "Елта" безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинах з вищезазначеними контрагентами.

Позивач надіслав апеляційному суду заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що на підставі наказу відповідача від 17.06.2015 року №319 в період з 18.06.2015 року по 10.07.2015 року відповідачем була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ ВКФ "Елта" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.02.2015 р. по 30.04.2015 р., за результатами якої складено акт перевірки №1869/08-27-2203/23790967 від 14.07.2015 року (Т.1 а.с.11-59).

Під час перевірки відповідачем було встановлено порушення вимог п.п.14.1.36, п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 1 916 219,00 грн., у тому числі за лютий 2015 року у сумі 727 383,00 грн., за березень 2015 року у сумі 878 747,00 грн., за квітень 2015 року на суму 310 089,00 грн.

Перевіркою позивача документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме не встановлено ділової мети здійснення платником тих чи інших господарських операцій та неможливість реального здійснення платником податків операцій по ланцюгу постачання від ПП "Промресурс-Інструмент", ПП "Енотек", ПП "Техновіст", ТОВ "Торнадо Макс", ТОВ "Торент Пром", ТОВ "Гідролайн Контрол", ПП "Альтком" у лютому, березні та квітні 2015 року на суму 1 916 219,00 грн.

Також висновки відповідача ґрунтуються на проведеному аналізі податкової звітності та інформаційних баз та податкової інформації отриманої від інших податкових органів щодо контрагентів позивача.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.07.2015 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2 874 328,50 грн., в тому числі за основним платежем - 1 916 219,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 958 109,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність рішення відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Тобто єдиною підставою для виключення сум податку на додану вартість зі складу податкового кредиту є випадок, визначений п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підтвердження сум податку, попередньо включених до складу податкового кредиту, відповідними документами.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП "Промресурс-Інструмент" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір поставки товару №37 від 07.04.2014 року (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партіями товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником. (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору).

Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору). Відповідно до п.3.5 Договору розрахунок за кожну партію (поставку) товару повинен бути здійснений покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки (приймання-передачі) товару, що супроводжується підписанням покупцем накладної про отримання відповідної партії товару.

На замовлення ТОВ ВКФ "Елта" постачальником здійснено поставку товару (парфюмерно-косметичні вироби), яку оформлено видатковими накладними №103 від 27.02.2015р., №95 від 26.02.2015р., №53 від 10.02.2015р., №156 від 27.03.2015р., №146 від 24.03.2015р, №136 від 18.03.2015р., №130 від 12.03.2015р., №127 від 11.03.2015р. та податковими накладними №12 від 10.02.2015р., №58 від 26.02.2015р., №68 від 27.02.2015р., №13 від 11.03.2015р., №16 від 11.03.2015р., №23 від 18.03.2015р., №35 від 24.03.2015р., №45 від 27.03.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2015 року, за березень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 1 196 598,48 грн., в тому числі ПДВ - 199 433,07 грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ПП "Промресурс-Інструмент" автомобілем МАН, державний номер АР 3082 СА.

Вказана обставина підтверджується товарно-транспортними накладними від 27.03.2015р., 24.03.2015р., 18.03.2015р., 12.03.2015р., 11.03.2015р., 27.02.2015р., 26.02.2015р., 10.02.2015р.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Як свідчать матеріали справи, згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за лютий 2015 року суму ПДВ 346 652,40 грн., за березень 2015 року суму ПДВ 264 302,70 грн. при здійсненні правовідносин з ПП "Енотек".

01 червня 2014 року між ПП "Енотек" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір постачання товару №033, за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партіями товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору).

В рамках Договору №033 від 01.06.2014р. ПП "Енотек" поставлено позивачу товар (косметичні вироби в асортименті, масло шавлієве). Поставку товару оформлено видатковими накладними №24 від 28.02.2015р., №23 від 28.02.2015р., №22 від 27.02.2015р., №18 від 27.02.2015р., №21 від 26.02.2015р., №19 від 26.02.2015р., №16 від 26.02.2015р., №15 від 25.02.2015р., №31 від 31.03.2015р., №30 від 31.03.2015р., №28 від 27.03.2015р., №27 від 20.03.2015р., №26 від 11.03.2015р. та податковими накладними №7 від 25.02.2015р., №8 від 26.02.2015р., №10 від 27.02.2015р., №11 від 26.02.2015р., №12 від 27.02.2015р., №13 від 27.02.2015р., №14 від 28.02.2015р., №15 від 28.02.2015р., №1 від 26.02.2015р., №3 від 11.03.2015р., №4 від 20.03.2015р., №7 від 31.03.2015р., №8 від 31.03.2015р., №5 від 27.02.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2015 року, за березень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 3 665 730,61 грн., в тому числі ПДВ - 610955,10грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ПП "Енотек" автомобілем Таврія пікап, державний номер АР 5126 АЕ. Перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за лютий 2015 року суму ПДВ 280 724,08 грн. при здійсненні правовідносин з ПП "Техновіст".

Як встановлено з матеріалів справи, 01.06.2014 року між ПП "Техновіст" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір поставки товару №22/14 (далі- Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партіями товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору). Відповідно до п.3.5 Договору розрахунок за кожну партію (поставку) товару повинен бути здійснений покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки (приймання-передачі) товару, що супроводжується підписанням покупцем накладної про отримання відповідної партії товару.

На замовлення ПП "Техновіст" поставщиком здійснено поставку товару (косметичні вироби в асортименті, масло шавлієве, вода очищена, масло розове), яку оформлено видатковими накладними №13 від 27.02.2015р., №12 від 27.02.2015р., №11 від 25.02.2015р., №10 від 25.03.2015р., №9 від 23.02.2015р., №8 від 18.02.2015р., №7 від 16.02.2015р. та податковими накладними №1 від 16.02.2015р., №2 від 18.02.2015р., №3 від 23.02.2015р., №4 від 25.02.2015р., №5 від 25.02.2015р., №6 від 27.02.2015р., №7 від 27.02.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за лютий 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 1684 344,46 грн., в тому числі ПДВ - 280 724,08 грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ПП "Техновіст" автомобілем Таврія Пікап, державний номер АР 5126 АЕ.

Вказана обставина підтверджується товарно-транспортними накладними від 27.03.2015р., 25.02.2015р., 23.02.2015р., 18.02.2015р., 16.02.2015р.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Також, з матеріалів справи встановлено, що згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за березень 2015 року суму ПДВ 150 000,36 грн. при здійсненні правовідносин з ТОВ "Торнадо Макс".

Так, судом з'ясовано, що 02 березня 2015 року між ТОВ "Торнадо Макс" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір постачання товару №3, за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партії товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору).

В рамках Договору №3 від 02.03.2015р. ТОВ "Торнадо Макс" поставлено позивачу товар (косметичні вироби в асортименті). Поставку товару оформлено видатковими накладними №3 від 30.03.2015р., №2 від 25.03.2015р., №1 від 24.03.2015р. та податковими накладними №1 від 24.03.2015р., №2 від 25.03.2015р., №3 від 30.03.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 900 002,18 грн., в тому числі ПДВ - 150 000,36 грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ТОВ "Торнадо Макс" автомобілем Таврія пікап, державний номер АР 5126 АЕ. Перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними від 30.03.2015р., від 25.03.2015р., від 24.03.2015р.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за березень 2015 року суму ПДВ 142022,75 грн. при здійсненні правовідносин з ТОВ "Торент Пром" ().

Так, судом з'ясовано, що 01 березня 2015 року між ТОВ ТОВ "Торент Пром" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір постачання товару №34, за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партії товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником. (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору).

Відповідно до умов Договору №34 від 01.03.2015р. ТОВ ТОВ "Торент Пром" поставлено позивачу товар (косметичні вироби в асортименті). Поставку товару оформлено видатковими накладними №3 від 27.03.2015р., №2 від 27.03.2015р., №1 від 23.03.2015р. та податковими накладними №1 від 23.03.2015р., №3 від 27.03.2015р., №2 від 27.03.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 852 136,52 грн., в тому числі ПДВ - 142 022,75 грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ТОВ "Торент Пром" автомобілем Таврія пікап, державний номер АР 5126 АЕ. Перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними від 27.03.2015р., від 23.03.2015р.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за березень 2015 року суму ПДВ 123 001,53 грн. при здійсненні правовідносин з ТОВ "Гідролайн Контрол".

Так, судом встановлено, що 01 березня 2015 року між ТОВ "Гідролайн Контрол" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір постачання товару №8, за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партії товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником. (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору).

В рамках Договору №8 від 01.03.2015 ТОВ "Гідролайн Контрол" поставлено позивачу товар (косметичні вироби в асортименті). Поставку товару оформлено видатковими накладними №10 від 27.03.2015р., №11 від 31.03.2015р. та податковими накладними №12 від 31.03.2015, №11 від 27.03.2015.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 738 009,17 грн., в тому числі ПДВ - 123 001,53 грн.

Товар перевозився водієм перевізника на замовлення ТОВ "Гідролайн Контрол" автомобілем МАН, державний номер АР 3082 СА. Перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними від 26.03.2015р, від 31.03.2015р.

Копії всіх вищезазначених документів долучені до матеріалів справи.

Також, як свідчать матеріали справи, згідно декларації з податку на додану вартість ТОВ ВКФ "Елта" включено до складу податкового кредиту за березень 2015 року суму ПДВ 99992,49 грн., за квітень 2015 року суму ПДВ 310 089,24 грн. при здійсненні правовідносин з ПП "Альтком".

Так, судом встановлено, що 01 березня 2015 року між ПП "Альтком" (постачальник) та ТОВ ВКФ "Елта" (покупець) укладено договір постачання товару №4, за умовами якого, постачальник зобов'язується передати покупцю, а покупець замовити, прийняти та оплатити товар. Товар постачається партіями. Розмір партії товару визначається на підставі замовлення, поданого покупцем, та підтверджується накладною на відпуск товару, виписаною постачальником. (п.2.1 Договору). Ціна за одиницю товару і за партію товару в цілому узгоджується сторонами і відображається в накладних на товар, включаючи ПДВ (п. 3.1 Договору). Поставка товару здійснюється на склад покупця на умовах DDP (міжнародні правила торгівельної палати Інкотермс-2010) транспортом постачальника та за його рахунок, якщо інше не визначено по взаємній домовленості сторін (п.4.1.1 Договору).

В рамках Договору №4 від 01.03.2015 ПП "Альтком" здійснено поставку товару (косметичні вироби в асортименті) позивачу. Поставку товару оформлено видатковими накладними №1 від 27.03.2015р., №2 від 30.03.2015р., №3 від 30.03.2015р., №9 від 30.04.2015р., №8 від 29.04.2015р., №7 від 27.04.2015р., №6 від 21.04.2015р., №5 від 15.04.2015р., №4 від 06.04.2015р. та податковими накладними №1 від 27.03.2015р., №3 від 30.03.2015р., №2 від 30.03.2015р., №1 від 06.04.2015р., №2 від 15.04.2015р., №3 від 21.04.2015р., №6 від 29.04.2015р., №7 від 30.04.2015р., №5 від 27.04.2015р.

Вказані податкові накладні внесені до реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2015 року, квітень 2015 року.

Вартість отриманої продукції склала 1 860 535,43 грн., в тому числі ПДВ - 310 089,24 грн.

Товар перевезено водієм перевізника на замовлення ПП "Альтком", автомобілем МАН, державний номер АР 3082 СА. Перевезення підтверджується товарно-транспортними накладними від 27.03.2015р., від 30.03.2015р., від 29.04.2015р., від 27.04.2015р., від 21.04.2015р., від 15.04.2015р., від 06.04.2015р.

Копії всіх зазначених документів долучені до матеріалів справи.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до частини 2 статті 9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарських операцій, первинні документи відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обов'язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про невідповідність наведених в них відомостей фактичним обставинам справи, та про неможливість їх бути підставою для відображення в бухгалтерському та податковому обліку витрат, оскільки вони є складеними в супереч вимогам п.44.1 ст.4 Податкового кодексу України, на підставі акту про нереальність здійснених операцій.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що платник податків, який придбав товар в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

З акту перевірки вбачається, що ПП "Промресурс-Інструмент", ПП "Енотек", ПП "Техновіст", ТОВ "Торнадо Макс", ТОВ "Торент Пром", ТОВ "Гідролайн Контрол", ПП "Альтком" перебували на час здійснення господарських операцій на податковому обліку. Податковий кодекс України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та податкового кредиту.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Крім того, слід зазначити, що законодавством не пред'являються вимоги до суб'єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб'єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.

Згідно висновків акту перевірки правочини, вчинені позивачем, відповідач кваліфікує як такі, що не направлені на реальне настання правових наслідків, а отже визнає їх нікчемними. Проте, за приписами ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається недійсним судом. Між тим, відповідач не наведено посилань на судові рішення щодо недійсності вчинених позивачем правочинів як фіктивних або інших доказів щодо фіктивності здійснюваної позивачем діяльності. Таким чином, відповідач невірно застосовує норми чинного законодавства України в частині кваліфікації вчинених позивачем правочинів. Наявність ознак фіктивності правочину є лише підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України").

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Податковим кодексом України або ж іншим нормативно-правовим актом не встановлено будь-яких обмежень, ніж наявність належним чином оформленої податкової накладної, щодо включення до податкового кредиту суми сплаченого податку, не встановлено обов'язку для позивача здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.

Доводи податкового органу стосовно відсутності ділової мети укладання договорів із зазначеними контрагентами за наявністю основного постачальника ТОВ "Косметик-Сервіс" не приймається до уваги, оскільки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Отже, ПП "Промресурс-Інструмент", ПП "Енотек", ПП "Техновіст", ТОВ "Торнадо Макс", ТОВ "Торент Пром", ТОВ "Гідролайн Контрол", ПП "Альтком" на час здійснення господарських операції з позивачем перебували на обліку як платники податку на додану вартість, тому позивач правомірно відніс 1 916 219,00 грн. до податкового кредиту.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 року задоволено частково клопотання заявника та відстрочено йому сплату судового збору в сумі 47426,42 грн. за подання апеляційної скарги на постанову суду від 04.11.2015 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги заявником не було сплачено судовий збір в сумі 47 426,42 грн.

Отже, судовий збір в сумі 47 426,42 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі №808/6384/15 залишити без змін.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 47 426 грн. 42 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун