Справа № 2а-12850/10/2670
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М,

Міщука М.С.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Богуслав» про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Арселен», звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просило:

- визнати протиправними дії державного виконавця державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо передачі до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві матеріалів виконавчого провадження №15402057 для здійснення заходів щодо передачі майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» на реалізацію та організацію конкурсу;

- визнати протиправними дії відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо проведення конкурсу для відбору спеціалізованої організації, укладення договору №11045 від 21 липня 2010 року на проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» у ході виконавчого провадження №15402057.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2010 року позовні вимоги - задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2010 року та прийнято нову,я кою у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 березня 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2010 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2010 року. А справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом нового розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято ухвалу від 19 січня 2016 року, якою закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Згідно із ст.. 199, 201 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, Вищий адміністративний суд України зазначив, що при новому розгляді справи необхідно звернути увагу на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року та 04 березня 2015 року.

Так, закриваючи провадження, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, та як є спором про право, а тому підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Так, у даній справі предметом оскарження є дії державного виконавця та відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві щодо здійснення підготовки та проведення прилюдних торгів.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин урегульованих Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Питання щодо здійснення підготовки державним виконавцем та проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, а також реалізації арештованого майна визначені у пп. 5.11, 5.12 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція), яка розроблена на виконання Закону України «Про виконавче провадження» і визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до п. 2.2 Тимчасового положення, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально-правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника) визначений у статті 16 Цивільного кодексу України, згідно з пунктом 2 частини другої якої одним із таких способів є визнання правочину недійсним.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна: направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Отже, спори щодо оскарження оцінки чи вартості майна та проведення його реалізації розглядаються в провадженні господарського, або цивільного суду в залежності від того чи є боржник фізичною чи юридичною особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року та 04 березня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правовідносини щодо реалізації та організації конкурсу, прилюдних торгів, за своєю юридичною природою не носять публічно-правового характеру, а отже спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, організаційна форма позивача у даній справі - товариство з обмеженою відповідальністю.

Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції необхідно змінити, зазначивши, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Крім зазначеного, аналізуючи правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року та 04 березня 2015 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним способом захисту прав позивача у випадку порушення процедури оцінки чи вартості майна є оскарження результатів прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно із ст.. 199, 201 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 199, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арселен» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року - змінити, зазначивши, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського, а не цивільного судочинства.

У решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає оскарженню відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.04.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.