Справа № 344/2044/16-а
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2016-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/2044/16-а
Провадження № 2-а/344/153/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Устинській Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

У судовому засіданні 26 квітня 2016 року відповідно до пункту 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину Постанови.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі «Відповідач»), в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 жовтня 2015 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії Відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправними, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Як було зазначено представником Позивача в судовому засіданні, разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську було подано всі підтверджуючі документи, які свідчать про наявність у нього права на зниження пенсійного віку на 10 років, а, відтак, відмова Відповідача у призначенні Позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років є протиправною та не грунтується на вимогах закону.

Представник Відповідача Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні.

В обґрунтування заперечень на позов представник Відповідача в судовому засіданні покликалася на те, що при зверненні до Відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років ОСОБА_1 не було підтверджено, що він працював (проходив службу) в зоні відчуження, а, відтак, на думку представника Відповідача, для зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підстави відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2) відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. серія НОМЕР_1 від 15 вересня 2011 року (а.с.9).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначено статтею 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів на 10 років (абзац перший пункту 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Після досягнення 50-річного віку, 22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності до вимог статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом № 260/03 від 22 січня 2016 року Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило Позивача про відсутність підстав для зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вищевказану відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років Позивач вважає протиправною та такою, що суперечить вимогам законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних пенсійних правовідносинах.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб`єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон, так і повноваження, які є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань).

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Іншими словами, при виконанні поставлених перед адміністративним судочинством завдань адміністративний суд перевіряє законність та обґрунтованість реалізації органом публічної адміністрації, його посадовою чи службовою особою компетенції (наданих законом повноважень). Критеріями такої перевірки є: відповідність оскаржуваного акта приписам, що встановлені у законі; дотримання органом меж повноважень, наданих йому законом; дослідження органом передбачених у законі обставин, що є підставою прийняття акта; збереження чинності законом, на основі якого прийнято акт; відсутність спотворення змісту закону, що покладений в основу рішення; додержання правил, строків, форми та процедури прийняття акта.

Як випливає зі змісту листа Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську № 260/03 від 22 січня 2016 року, підставою для відмови Позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років став висновок Відповідача про те, що Позивачем не підтверджено, що він працював (проходив службу) в зоні відчуження, а, відтак, за висновоком Відповідача, для зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підстави відсутні.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та вимоги чинного законодавства України у спірних правовідносинах, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС міститься в статті 10 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

__________

* Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (частина 3 статті 65 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Частиною 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Отже, за правилами пункту 7 вищевказаного Порядку, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Як встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, разом із заявою про призначення пенсії Позивачем було надано Відповідачу Архівну довідку Міністерства оборони України № 386/10-00-358 від 25 лютого 2015 року (а.с. 21), зі змісту якої випливає, що дислокація військової частини НОМЕР_2 (в якій проходив військову службу Позивач прим. Суду) по 27.04.1986 р. ст. Янов, з 28.04.1986 р. м. Чернігів, з 8 травня 1986 р. м. Житомир 21. Згідно наказу командира військової частини 01515 № 41 від 27 квітня 1986 року відображено вибуття особового складу частини у зв`язку з аварією на ЧАЕС зі ст. Янов Київської області до м. Чернігів, 7.05.1986 р. до м. Житомир-21 в тому числі і ОСОБА_2 (згідно з Свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 31 серпня 1984 року (а.с. 8) після укладення шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_3 » прим. Суду).

За таких обставин, Суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаної Архівної довідки Міністерства оборони України № 386/10-00-358 від 25 лютого 2015 року (а.с. 21) вбачається, що Позивач, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , до 27 квітня 1986 року дислоковувався в ст. Янов Київської області, яку відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (додаток № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106) віднесено до зони відчуження.

Статус Позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (категорія 2), підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. серія НОМЕР_1 від 15 вересня 2011 року (а.с.9).

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено зменшення пенсійного віку на 10 років учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.

Системний аналіз змісту вищевказаної норми права свідчить про те, що чинне законодавство України передбачає зниження пенсійного віку на 10 років, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів.

Аварія на Чорнобильській АЕС сталася 26 квітня 1986 року о 01:23 год. за київським часом, що є загальновідомою обставиною, яка відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

За таких обставин, оскільки відповідно до Архівної довідки Міністерства оборони України № 386/10-00-358 від 25 лютого 2015 року (а.с. 21) Позивач, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , до 27 квітня 1986 року дислоковувався в ст. Янов Київської області, Суд звертає увагу на те, що вказаний факт підтверджує те, що 1 (один) день після аварії на Чорнобильській АЕС Позивач проходив військову службу у зоні відчуження, що надає йому право на зменшення пенсійного віку на 10 років відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Безпідставним є викладений у листі Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську № 260/03 від 22 січня 2016 року висновок Відповідача про те, що Позивачем не підтверджено, що він працював (проходив службу) в зоні відчуження, оскільки матеріалами справи підтверджується, що один повний день з моменту аварії він проходив службу в складі військової частини НОМЕР_2 в зоні відчуження.

При цьому, частина 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не обмежує (шляхом встановлення мінімальної кількості відпрацьованих днів) кількості відпрацьованих в зоні відчуження днів з моменту аварії до 1 липня 1986 року.

Відтак, навіть один відпрацьований (в т.ч. шляхом проходження військової служби) з моменту аварії день в зоні відчуження до 1 липня 1986 року надає особі-учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

В контексті вищезазначеного, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при прийнятті рішення (вчиненні дій) щодо відмови у призначенні особі пенсії зі зниженням пенсійного віку) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

В спірних правовідносинах відмова Відповідача у призначенні Позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку не може вважатися мотивованою з огляду на вищезазначені висновки Суду.

Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови в призначенні пенсії Позивачу зі зниженням пенсійного віку на 10 років, є протиправними, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

За таких обставин Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та, з метою захисту порушених прав Позивача, знаходить підстави для зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 жовтня 2015 року.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не було виконано обов`язку щодо доведення правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 99, 100, 158-163 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

П О С Т А Н О В И В :
1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

3. Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 жовтня 2015 року.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Домбровська Г.В.