Справа № 808/1920/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ К/800/67511/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014

та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2014

у справі № 808/1920/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод напівпровідників» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів від 23.11.2012 № та № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2014, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної камеральної перевірки даних, задекларованих ПрАТ «Завод напівпровідників» у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2012 року, складено акт № 468/26-0/31792555 від 08.11.2012, в якому зафіксовано порушення: п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.3, абз. «а» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за вересень 2012 року на загальну суму 235 161 грн.; п. 200.4 «б» ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість (рядок 24 Декларації за вересень 2012 року) на загальну суму 944 917 грн.

Вказаний акт перевірки ґрунтується на висновках акту перевірки № 466/26-0/31792555 від 08.11.2012, яким встановлено, що позивачем було завищено податковий кредит за серпень 2012 року на загальну суму 774 117 грн., в результаті віднесення до операцій, що оподатковуються податком на додану вартість, операції з придбання матеріальних запасів, які не використано в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності ПрАТ «Завод напівпровідників», в результаті чого в порушення п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України завищено суму податкового кредиту за серпень 2012 року на суму ПДВ 397 975 грн.; перевіркою показників податкової декларації за вересень 2012 року встановлено порушення абз. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України, пп. 4.6.7 пп. 4.6 п. 4 Розділу 5 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Мінфіну України від 25.11.2011 № 1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011за № 1490/20228, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації з ПДВ за вересень 2012 року на загальну суму 944 917 грн., у тому числі по періодах: за лютий 2010 року, за березень 2010 року, за серпень 2010 року, за жовтень 2010 року, за січень-травень 2011 року, за липень 2011 року, за вересень 2011 року, за листопад 2011 року, за січень 2012 року, за серпень 2012 року.

На підставі результатів проведеної камеральної перевірки, 23.11.2012 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 235 161 грн. та донарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 117 580,50 грн.;

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 944 917 грн.

Позиція відповідача щодо порушення позивачем положень податкового законодавства обґрунтована тим, що частина готової продукції ПрАТ «Завод напівпровідників» реалізовувала ним за ціною нижче її собівартості, в результаті чого отримано збиток від реалізації готової (основної) продукції.

Відповідач зазначає, що перевіркою ПрАТ «Завод напівпровідників» встановлено, що обсяг продажу однієї тони продукції (виготовленої продукції) є меншим, ніж обсяги придбаних товарів, послуг, з яких складається собівартість однієї тони реалізованої продукції. Товариство здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях придбання товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, у тому числі по операціях придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції, в результаті чого податковим органом зроблено висновок, що позивач здійснює декларування податкового кредиту по операціям придбання товарів, послуг, які не включаються до оподатковуваних операцій (обсягів продажу готової продукції).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2 ст. 200 ПК України.)

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3 ст. 200 ПК України).

Згідно з п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи, згідно постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2013 у справі № 808/461/13-а, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013, встановлено безпідставність висновків акту позапланової перевірки СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі (правонаступником якої є відповідач) № 466/26-0/31792555 від 08.11.2012 про завищення ПрАТ «Завод напівпровідників» за серпень 2012 року від'ємного значення податку на додану вартість у сумі 1 172 092 грн. та залишку від'ємного значення у сумі 8 778 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2012, винесене на підставі акту № 466/26-0/31792555 від 08.11.2012, - скасовано.

Також, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2013 у справі № 808/462/13-а, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2013, встановлено безпідставність висновків акту позапланової перевірки СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі № 524/26-0/31792555 від 29.11.2012, на який відповідач посилався під час розгляду справи, про завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2012 року на суму 1 491 627 грн., у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 11.12.2012, винесене на підставі акту № 524/26-0/31792555 від 29.11.2012, - скасовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на те, що вказані постанови суду у адміністративних справах № 808/461/13-а та № 808/462/13-а набрали законної сили в силу приписів ч. 5 ст. 254 КАС України, обставини, встановлені цими судовими рішеннями, не повинні доказуватись при розгляді даної адміністративної справи і вважаються доведеними.

Вищевказаними судовими рішеннями надано правову оцінку операціям, проведеним ПрАТ «Завод напівпровідників», про неправомірність яких зазначено відповідачем в актах позапланових перевірок № 466/26-0/31792555 від 08.11.2012 та № 524/26-0/31792555 від 29.11.2012, встановлена помилковість висновків податкового органу.

Так, в адміністративній справі № 808/462/13-а суд встановив, що податковий кредит сформований позивачем у вересні 2012 року у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях (виготовлення полікристалічного кремнію для подальшого його продажу) у межах господарської діяльності позивача, за результатами якої був отриманий та задекларований дохід. При визначенні податкових зобов'язань з ПДВ суперечностей між податковим органом та позивачем стосовно ціни продажу товару не виникало. На момент перевірки позивачем були надані всі первинні бухгалтерські документи за вересень 2012 року, калькуляції собівартості реалізованої продукції, реєстр отриманих та виданих податкових накладних, первинні документи щодо придбання товарів, послуг (податкові накладні, накладні, акти виконаних робіт, договори).

Отже, позивач мав право віднести до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які були сплачені у зв'язку з придбанням товарів (послуг) для потреб власної господарської діяльності, організації та забезпечення виробництва продукції у серпні 2012 року, спираючись на приписи пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Крім того, в судовому порядку встановлено порушення відповідачем порядку проведення камеральної перевірки та складання акту № 468/26-0/31792555 від 08.11.2012, оскільки акт камеральної перевірки містить висновки стосовно збитковості господарських операцій, яка полягає у реалізації товариством готової продукції, частина якої реалізована за ціною нижче її собівартості, а також те, що товариство здійснює декларування податкового кредиту по всіх операціях придбання товарів, послуг, які відносяться до собівартості виготовленої продукції, у тому числі по операціях придбання товарів, послуг, які не включаються до обсягів продажу готової продукції.

Судами вірно зазначено про неможливість дійти таких висновків, досліджуючи лише дані (показники) податкової звітності в межах проведення камеральної перевірки, оскільки згідно положень пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.1 ст. 76 ПК України вбачається, що під час проведення камеральної перевірки досліджуються виключно дані податкової звітності платника податків і для податкового органу є можливим та допустимим виявлення тільки арифметичних чи методологічних помилок, допущених платником при заповненні такої звітності.

Тобто, відповідач неправомірно досліджував питання достовірності заяви позивачем сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість та від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 року, а не дані податкової декларації з ПДВ за вказаний період, на що вказують і висновки відповідача в акті перевірки № 468/26-0/31792555 від 08.11.2012, викладені поза межами правового поля.

З огляду на викладене, спростований висновок податкового органу про завищення позивачем бюджетного відшкодування за вересень 2012 року у розмірі 235 161 грн. та наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 117 580,50 грн., а також висновок про завищення від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 року у розмірі 944 917 грн.

Відповідно до встановлених обставин та за відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 та постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний