Справа № 813/2891/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. № 876/9970/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Старунського Д.М.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

представника відповідача - Шиба А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продукрімпорт» та Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продукрімпорт» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

08.06.2015 ТОВ «Продукрімпорт» звернулось з позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.03.2015 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам фінансово - господарської діяльності позивача з його контрагентами ТОВ «Джаб Брос Компані» та ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів». Так, операція з надання юридичних послуг позивачу ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» мала реальний характер, а товар, придбаний у ТзОВ «Джаб Брос Компані», реалізований контрагентам за ціною вищою за придбання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2015 в частині встановлення факту завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 8102,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2026,00 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Також, судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодились позивач (апелянт 1) та відповідач (апелянт 2), які оскаржили її в апеляційному порядку кожен у своїй частині.

Апелянт 1 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт 1 вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про нереальність господарських операцій позивача з придбання у ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» юридичних послуг, оскільки такі підтверджуються договором про надання правової допомоги, податковою накладною, платіжним дорученням, актом виконаних робіт.

Апелянт 2 вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт 2 посилається на те, що під час проведення перевірки було встановлено факт реалізації придбаної ТОВ "Джаб Брос Компані" за ціною нижче придбання.

У процесі апеляційного розгляду судом у порядку ст. 55 КАС України допущено заміну ТОВ «Продукрімпорт», яке змінило найменування на ТОВ «Рейкор», що підтверджується статутом та витягом з ЄДРЮОФОП.

Представник відповідача у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник позивача у судове засідання не прибув, хоча належним чином про нього повідомлений.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 02.03.2015 по 06.03.2015 ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Продукрімпорт» () з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень 2015 року, результати якої оформлені актом від 16.03.2015 № 72/15-01/38853556.

Згідно висновків цього акта, під час перевірки встановлено порушення:

- п. 188.1 ст. 188, п. 190.1 ст. 190, ст. 200 ПК України, у зв'язку з чим ТОВ «Продукрімпорт» завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за грудень 2014 року на суму 8102,00 грн;

- п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого ТОВ «Продукрімпорт» завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку за січень 2015 року на суму 7333,33 грн.

На підставі цього акта податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 30.03.2015 № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 15435,00 грн, в тому числі за грудень 2014 року на 8102,00 грн, за січень 2015 року на 7333,33 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 3859,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення на суму 8102 грн, що стосується реалізації товару за ціною нижчою ціни придбання, оскільки при проведенні перевірки та визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з поставки на митну територію України мороженої риби (30.08.2013), ДПІ було протиправною взято до уваги норму п. 188.1 ст. 188 ПК України, яка діє лише з 01.09.2013. Крім цього, податковим органом протиправно не взято до уваги договірну ціну, яка підтверджується первинними бухгалтерськими документа, а взято до уваги дані митної декларації, які мають зовсім інше значення, ніж для цілей оподаткування. Щодо решти податкового зобов'язання, яке стосується придбання позивачем у ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» юридичних послуг, то суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині податкове повідомлення-рішення є правомірними, оскільки реальність отримання юридичних послуг позивачем не підтверджено.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту з ПДВ мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності, суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.09.2014 між позивачем (Клієнт) та ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги № 01/12/14, згідно умов якого Виконавець зобов'язувався здійснити захист, представництво, або надати інші види правової допомоги на умовах та в порядку, що визначений умовами цього договору.

На підтвердження факту виконання цього договору позивачем подано акт виконаних робіт від 16.12.2014 (а.с. 47), податкову накладну від 16.12.2014 № 1 та платіжне доручення від 16.12.2014 № 33 про оплату юридичних послуг в сумі 44000 грн, у т.ч. ПДВ 7333,33 грн. Слід звернути увагу, що на вказаних документах відсутній відбиток печатки виконавця робіт.

На підстав цих документів, позивачем у січні 2015 року задекларовано на відповідну суму ПДВ податковий кредит.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані документи не підтверджують реальність цих господарських операцій, з огляду на таке.

Згідно акта виконаних робіт, Виконавцем здійснено підготовку необхідного пакета документів (статуту, протоколу загальних зборів засновників, наказу про призначення директора, документів про оформлення статутного капіталу); проведено реєстрацію в Державній реєстраційній службі; виготовлено печатки; перерозподіл часток статутного капіталу; внесення змін до складу учасників товариства, надання правової допомоги інших видів.

Отже, зі змісту вказаного акта можна дійти висновку, що у разі реальності отримання вказаних послуг, у позивача мали бути у наявності, зокрема, докази оформлення на працівників ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» довіреностей для представництва в органах влади для виготовлення печатки, проведення реєстраційних дій щодо зміни КВЕД, зміни адреси місцезнаходження тощо в реєстраційній службі. Крім того, відсутні докази формування ціни на такі юридичні послуги, час, протягом якого послуги надавались тощо. Також у разі виготовлення печаток у позивача б мали бути у наявності акти виконаних відповідних робіт. Крім цього, у вказаному акті зазначено такий вид послуг, як надання правової допомоги з інших питань, що не дає змогу ідентифікувати, про які питання йде мова, їх вартість та індивідуальні ознаки. Звіт про надання юридичних послуг позивачем теж не надано.

Суд апеляційної не приймає до уваги посилання апелянта 1 на те, що у разі відсутності вказаних документів, суд першої інстанції не був позбавлений можливості їх витребувати, скільки позивач, оскарживши постанову суду першої інстанції, таких документі не надав і в суді апеляційної інстанції. До апеляційної скарги ним долучено лише копію нотаріально посвідченої заяви гр. ОСОБА_4 про вихід із учасників ТОВ «Продукрімпорт» та витяг з ЄДРЮОФОП, з яких не вбачається, що до їх складення залучалися юристи ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України у взаємовідносинах з ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів», а тому відсутні скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.03.2015 в частині встановлення факту завищення бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2015 року в сумі 7333,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1833,00 грн.

Що стосується реалізації ТОВ «Продукрімпорт» в грудні 2014 року товару за ціною нижчою за придбання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2013 було укладено з ТОВ «Джаб Брос Компані» договір купівлі-продажу рибної продукції на загальну суму 250000,00 дол. США.

Згідно МД-2 15.11.2013 ТОВ «Продукрімпорт» ввезено на митну територію України рибу морожену мерлузу (хек), тушки, в кількості 27000 кг.

Згідно долучених до матеріалів справи документів, зокрема тієї ж МД-2 від 15.11.2013 року, платіжного доручення в іноземній валюті № 3 від 05.09.2013, платіжного доручення в іноземній валюті № 4 від 15.10.2013, за товар було сплачено 50220,00 дол. США. Станом на день розмитнення товару, офіційний курс валюти становив 7,993 гривень за 1 дол. США.

Таким чином, загальна вартість ввезеної риби становила 401408,46 грн.

Водночас, митним органом було визначено митну вартість товару за 6 (резервним методом), згідно якого, внаслідок проведеного коригування, митна вартість товару зросла до 502839,63 грн, що відображено в графі 45 МД-2 від 15.10.2013. Така ж сума вказана і в графі 46 МД-2 від 15.10.2013 (статистична вартість). Податок на додану вартість з вже скоригованої митної вартості товару становить 100567,93 грн.

У подальшому, сума визначеної митницею вартості товару в розмірі 502839,63 грн та сума ПДВ в розмірі 100567,93 грн була перенесена ТОВ «Продукрімпорт» до декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року в графу 12.1 (обсяг придбання, податок на додану вартість, сплачений митним органам).

Крім понесених витрат на придбання товару, позивачем було понесені витрати ще на транспортування та експедирування товару в сумі 60733,15 грн (ТОВ «Сі Гейт ЛТД»), перебування транспорту на митній території України в сумі 2050,00 грн (ТОВ «Карпати-Логістик»), утилізацію відходів в сумі 246,96 грн (ПП «Компанія з утилізації відходів «Укрекокомресурси»), сертифікацію риби в сумі 1862,77 грн (ДП «НІ «Система») та ветеринарні послуги в сумі 2391,10 грн (Львівська регіональна державна лабораторія ветеринарної медицини).

У листопаді 2013 року та січні 2014 року товар - риба морожена мерлуза (хек), тушки, в кількості 27000 кг, - була реалізована на ТОВ «Львівморепродукти» за ціною 518400,00 грн, крім того ПДВ 103680,00 грн.

Проводячи перевірку, контролюючий орган дійшов висновку про те, що реалізація товару відбулась за ціною нижчою за придбання, в зв'язку з чим має місце порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України (а.с. 19).

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року в розмірі 8102,00 грн, ревізором було взято до уваги вартість всієї придбаної риби, що зазначена в графі 46 та графі 47 МД-2 від 15.10.2013, вартість супутніх послуг, а також дані декларації з податку на додану вартість за листопад 2013 року (графа 12.1).

Крім того, ревізор зазначив в акті перевірки, що ним було взято при обчисленнях статистичну вартість товару (а.с. 18).

Під час здійснення процедури декларування товарів з метою їх переміщення через митний кордон України за правилами ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI (надалі - МК України), до митної декларації вносяться відомості, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів. Серед інших відомостей є і статистична вартість товарів.

Згідно ст. 447 МК України, завданнями митної статистики є: 1) об'єктивний та достовірний облік даних про переміщення товарів через митний кордон України; збирання, формування, опрацювання, узагальнення, всебічний аналіз та зберігання статистичної інформації з питань державної митної справи та зовнішньої торгівлі товарами; 2) подання статистичної, довідкової, аналітичної інформації з питань державної митної справи та зовнішньої торгівлі товарами органам державної влади в порядку, встановленому законом; 3) надання відповідної інформації міжнародним організаціям та митним органам інших країн згідно з укладеними відповідно до закону міжнародними договорами України та законами України; 4) захист статистичної інформації, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, затверджено Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, яким визначено правила заповнення граф митних декларацій (далі - МД) на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 50 МК України встановлено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції Закону України від 04.07.2013 № 408-VII, який почав діяти з 01.09.2013 року і діяв до 01.01.2015 року, тобто в редакції Закону, який діяв в момент виникнення спірних правовідносин), база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Доказів того, що операція з ввезення на митну територію мороженої риби відноситься до контрольованих, контролюючим органом не надано.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що як при проведені перевірки, так і при визначенні бази оподаткування ПДВ операції з поставки на митну територію України мороженої риби, ДПІ у Личаківському районі м. Львова було протиправно взято до уваги норму п. 188.1 ст. 188 ПК України, яка не діяла в період виникнення спірних правовідносин.

Крім того, протиправно було взято до уваги дані граф митних декларацій на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2, які мають зовсім інше, ніж для цілей податкового органу, призначення.

Що ж стосується того, що ТОВ «Продукрімпорт» самостійно відобразив суму скоригованої митної вартості та сплаченого під час митного оформлення товару ПДВ в декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року, то суд зазначає, що обов'язок позивача щодо відображення в рядку 12.1 декларації з податку на додану вартість обсягів придбання та податку на додану вартість, сплаченого митним органом, встановлений наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492, яким затверджено форми податкової звітності з податку на додану вартість, в тому числі і податкової декларації з податку на додану вартість.

Водночас, з урахуванням вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України, в період з 01.09.2013 по 01.01.2015 база оподаткування операції з постачання товарів не була прив'язана до ціни придбання товарів, а отже і до митної вартості.

Звідси, при визначенні бази оподаткування операцій з купівлі-продажу риби мороженої в жовтні 2013 року - січні 2014 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова слід було б взяти договірну ціну, на підставі первинних бухгалтерських документів, які оформлені належним чином і до яких у податкового органу не було зауважень.

З урахуванням викладеного, висновок відповідача про реалізацію товару за ціною нижчою за придбання, в зв'язку з чим має місце порушення п. 188.1 ст. 188 ПК України, не ґрунтується на нормах законодавства.

Тому, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, є податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2015 в частині встановлення факту завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 8102,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2026,00 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 24.12.2015 апелянту 2 відстрочено сплату судового збору в розмірі 2009,70 грн до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у цій справі. Таким чином, вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Продукрімпорт» та Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2015 року у справі № 813/2891/15 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (код - 38853556, вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) на спеціальний рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, Код отримувача - 38007573, Банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, Код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004) відстрочену суму судового збору в розмірі 2009,70 грн (дві тисячі дев'ять гривень сімдесят копійок), яка підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

Д.М. Старунський

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 29.04.2016.