Справа № 1170/2а-2265/11
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2012-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2012 року Справа № 1170/2а-2265/11

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового засідання Осипової Н.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі Адміністрація) (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Соснівська сільська рада того ж району і області) про скасування рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з заявою до відповідача про скасування розпорядження №187-р від 16 квітня 2002 року в частині передання у приватну власність земельної ділянки площею 3,35 га і державного акту про право приватної власності на ту ж земельну ділянку від 03 листопада цього ж року та зобовязання передати у приватну власність земельну ділянку площею 3,9 га.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позов.

Стверджувала, що Адміністрація, видаючи державний акт про право приватної власності на землю, протиправно обмежила її розмір.

На думку ОСОБА_1, відповідач зобовязаний видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 3,9 га у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом.

Представник Адміністрації заперечив стосовно задоволення позову, мотивуючи тим, що обєктом спадкування є право на земельну частку (пай), яка вимірювалось в умовних кадастрових гектарах.

Звертав увагу суду, що при виділенні земельних ділянок на місцевості їх розмір зменшувався, оскільки при розрахунку фізичного розміру земельної частки (паю) враховувалась лише загальна площа ріллі.

Разом з тим, зазначав, що із загальної площі ріллі виділяли землі на проектні дороги.

Представник третьої особи до суду не зявився, однак письмово повідомив про відсутність заперечень щодо задоволення позову (а.с.120).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідка і дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

18 лютого 1997 року ОСОБА_3 одержала сертифікат про право на земельну частку (пай) як член КСП «Україна»Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області (а.с.9).

У правовстановлюючому документі зазначено, що розмір паю становить 3,9 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Також , визначена вартість земельної частки (паю).

19 грудня 2000 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.10).

16 квітня 2002 року розпорядженням голови Адміністрації №187-р погоджено схему поділу земель КСП «Україна»та передано у приватну власність земельні частки (паї) громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.33).

Голова Адміністрації виніс таке рішення на підставі схеми поділу земель колективної власності, яку розробило ДП «Кіровоградський регіональний центр державного земельного кадастру»(далі Центр).

Пунктом 5 розпорядження голови Адміністрації доручено Центру виготовити правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки.

03 листопада 2002 року Адміністрація видала позивачу державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 3,35 га (а.с.8).

Під час розгляду справи суд вживав усіх заходів, необхідних для зясування обставин справи, і витребовував докази з власної ініціативи.

Однак, суд зміг дослідити лише частину технічного звіту про передачу земельних часток (паїв) в натурі в приватну власність громадянам із земель КСП «Україна»Соснівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.

Технічний звіт у повному обсязі не зберігся у відділі Держкомзему в Олександрівському районі Кіровоградської області.

Центр ж ліквідований у 2003 році та не передавав технічний звіт на зберігання до державних архівів (а.с.90-91, 119, 122).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, позивач просить суд припинити її право власності на земельну ділянку, яка виділена на місцевості.

Однак, це питання не може бути врегульоване судовим рішенням.

Так, статтею 140 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав припинення права власності.

Право власності припиняється на підставі рішення суду лише у випадку конфіскації та з мотивів суспільної необхідності і потреб.

Натомість, власник вправі добровільно відмовитись від права на земельну ділянку, написавши письмову заяву до компетентних органів державної влади.

Отже, в цій частині позов не може бути задоволений.

Разом з тим, ОСОБА_1 піддає сумніву правильність розподілу земель КСП «Україна»в частині визначення їй розміру земельної ділянки на місцевості (в натурі).

Вину у цьому покладає на Адміністрацію, оскільки остання погодила схему поділу та видала правовстановлюючий документ на земельну ділянку, не помітивши зменшення її розміру по відношення до такого ж критерію, який зазначений у земельному сертифікаті.

Такі судження позивача є хибними.

Процес паювання земель відбувся на підставі Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»№720/95 від 08 серпня 1995 року (далі Указ).

Пунктом 2 Указу визначено, що при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.

А пунктом 3 Указу передбачено, що розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються, виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства.

Умовність гектарів у сертифікатах визначалась тим, що при виділенні земельних ділянок на місцевості необхідно враховувати їх відмінну вартість.

Оскільки при паюванні одним з критеріїв рівності поділу є вартість земельної частки (паю), тому з урахуванням різної вартості земельних ділянок їх площа при виділенні на місцевості може бути не рівною, що є цілком логічно.

В одних членів підприємства при виділенні в натурі площа земельної ділянки перевищуватиме 3,9 га, а в інших буде меншою.

Так, кількість власників земельних сертифікатів становила 679 чоловік (а.с.158-159).

Отже, загальна площа угідь КСП «Україна»складала 2648,10 га (679 х 3,9 га).

При виділенні ж земельних ділянок на місцевості розподілу підлягала лише загальна площа ріллі без врахування виділеного з неї резервного фонду.

Суд вбачає це, проаналізувавши довідку щодо розрахунку фізичного розміру земельної частки при виділенні земельних ділянок на місцевості та актів приймання-передачі окремих земельних ділянок (а.с.158-161).

Більше того, в судовому засіданні надав показання щодо тих обставин і свідок ОСОБА_4, який протягом 2002 року обіймав посаду головного інженера Центру та брав участь у написанні технічного звіту (а.с.157).

Підсумовуючи, суд встановив, що не виділялись на місцевості земельні ділянки за рахунок таких угідь: багаторічні насадження, пасовища, сіножаті, котрі враховувались при розпаюванні.

Відтак, середній розмір земельної ділянки на місцевості не міг перевищувати 3,49 га ((2505,7-132,5):679) (а.с.158-159).

Разом з тим, з земель, що підлягали поділу між власниками земельних сертифікатів, вираховувались площі під проектні дороги (а.с.144-145).

Це також безумовно впливало на розміри усіх земельних ділянок.

За таких обставин суд встановив, що Адміністрація видала позивачу державний акт на землю відповідно до технічного звіту Центру.

Розмір ж її земельної ділянки з обєктивних чинників не міг становити 3.9 га.

Як наслідок у задоволенні позовної заяви в цій частині вимог також належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови виготовлено 05 квітня 2012 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_5