Справа № 2а/0570/15341/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ К/800/14042/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року

у справі № 2а/0570/15341/2012

за позовом Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя Донецької області Державної податкової служби

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року, позов Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя Донецької області Державної податкової служби (далі - Жовтнева МДПІ м. Маріуполя Донецької області ДПС; позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; відповідач) задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 заборгованість з податку на додану вартість у розмірі 104 851,84 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Жовтневою МДПІ м. Маріуполя Донецької області ДПС проведено позапланову документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питання правових відносин з Приватним підприємством «Імпульс» та правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ПП «Імпульс» за період з 01 січня 2005 року по 30 червня 2007 року, за результатами якої складено акт № 2361/17-2/НОМЕР_1 від 28 серпня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 03 вересня 2008 року, яким відповідачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 104 868,30 грн.

Вказаний акт індивідуальної дії оскаржено підприємцем у судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2009 року у справі № 2а-2879/09/0570, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2009 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 липня 2012 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_3

Відповідно до підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час прийняття розглядуваного податкового повідомлення-рішення; далі - Закон № 2181-III) при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Частинами 1, 3 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на дату набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції) передбачено, що постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За правилами підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону № 2181-III у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону № 2181-III передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно з підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-III у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

В матеріалах відновленого втраченого судового провадження в даній справі наявні докази формування та направлення контролюючим органом на адресу ФОП ОСОБА_3 першої податкової вимоги № 1/1211 від 02 жовтня 2009 року, яку розміщено на дошці податкових оголошень 17 листопада 2009 року (з огляду на повернення конверту з відміткою про неможливість вручення), та другої податкової вимоги № 2/1309 від 23 грудня 2009 року, яку вручено відповідачу 14 січня 2010 року.

Таким чином, враховуючи вжиття податковим органом заходів щодо стягнення з підприємця податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову та стягнення з відповідача спірної суми податкової заборгованості.

Що стосується доводів ФОП ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку звернення до суду, то слід зазначити, що право на стягнення податкового боргу на час спірних правовідносин виникало після надіслання контролюючим органом другої податкової вимоги платнику податків.

Зокрема, за правилами підпункту 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181-III податкові вимоги надсилаються: перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Закону № 2181-III стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги.

В даному випадку другу податкову вимогу № 2/1309 від 23 грудня 2009 року направлено підприємцю 26 грудня 2009 року.

Саме після скерування на адресу платника другої податкової вимоги та з урахуванням строку, передбаченого підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Закону № 2181-III, у контролюючого органу виникло право на звернення з позовом про стягнення податкового боргу, який у силу підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону № 2181-III може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів.

Враховуючи те, що Жовтнева МДПІ м. Маріуполя Донецької області ДПС у розглядуваній ситуації звернулась до суду з позовом 13 листопада 2012 року, доводи відповідача про пропуск нею строку звернення до суду підлягають відхиленню як безпідставні.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.