Справа № 826/4188/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/38172/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представників позивача Коновал Т.В., Мукомела Р.В.,

представника відповідача Чарковської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Державне підприємство «Київська офсетна фабрика» (далі - позивач, ДП «Київська офсетна фабрика») звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ) від 26.02.2015 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

На підставі наказу від 02.02.2015 року № 221 та згідно п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 20, 75, 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України відповідачем проведено перевірку Державного підприємства «Київська офсетна фабрика» за результатами якої 11.02.2015 року складено акт № 138/26-54-22-02-10/05450185 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «ФОРТ-НОКС» () за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року (далі по тексту - Акт перевірки).

У вказаному акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого підприємством занижено суми ПДВ, що підлягають нарахуванню до сплати в бюджет на суму 2371488,00 грн., а саме: за жовтень 2014 року - 871440,00грн., за листопад 2014 року - 860048,00 грн., за грудень 2014 року - 640000,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки, відповідачем 26.02.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 3557232 грн., у тому числі основний платіж - 2371488грн. та штрафні санкції - 1185744 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивач мав господарські відносини з ТОВ «ФОРТ-НОКС».

25.03.2014 року між позивачем (замовник) та ТОВ «Форт-Нокс» (постачальник) укладено договір поставки № 65/14. Предметом договору визначено наступне: «Постачальник зобов`язується поставити Замовникові товари, зазначені в Специфікації (Додаток № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору), а Замовник - прийняти і оплатити товари. Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару зазначені в Специфікації (Додаток № 1, який є невід`ємною частиною Договору)». Ціна цього Договору становить 28 800 000, 00 грн, в тому числі ПДВ, 20% 4 800 000, 00 грн. Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Постачальником рахунку-фактури на оплату товару. Оплата рахунку здійснюється протягом 10-ти робочих днів з дня виставлення. Пунктом 5.1 Договору встановлено, що Постачальник зобов`язується поставляти Товар зазначений у Специфікації протягом 5 робочих днів з дня отримання усної Заявки Заявника. Датою поставки товару вважається дата отримання його Замовником у відповідності до супроводжувальних документів (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних). Поставка Товару здійснюється Партіями.

Додатком № 1 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 погоджено Специфікацію, якою сторонами визначено поставку напівпрозорої плівки горячого тиснення, ширина 37 мм (а.с. 85 т. 1).

Додатковою угодою № 1 від 18.04.2014 до Договору поставки № 65/14 від 25.03.2014 сторони домовились внести зміни до п. 3.1 Договору та викласти його в новій редакції: «ціна договору становить 72 000 000, 00 грн, у тому числі ПДВ, 20% 12000000, 00 грн. (а.с. 86 т. 1). Відповідно також сторонами погоджено Специфікацію в новій редакції (а.с. 87 т. 1).

На підтвердження реальності господарських операцій за вищезазначеним договором поставки позивачем надано до суду копії: договору поставки, додаткової угоди, специфікацій, видаткових та податкових накладних, рахунків фактур, прибуткових ордерів подорожніх листів, банківські виписки та інші документи.

Позивач здійснював оплату за отриманий товар шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій ТОВ «ФОРТ-НОКС» було включено до Єдиного державного реєстру і перебували на обліку платника податків.

Вищенаведене свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог законодавства щодо документального підтвердження сум податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «ФОРТ-НОКС».

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «ФОРТ-НОКС», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеним договором, підтверджується первинними документами. Первинні документи у своїй сукупності в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні і кількісні показники.

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не підтверджено факт транспортування товарів від ТОВ «ФОРТ-НОКС» до ДП «Київська офсетна фабрика», що у контрагенат відсутні складські приміщення та власний транспортний засіб для транспортування товару, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «ФОРТ-НОКС» повідомило позивача про те, що кожна партія товару вміщалась в невеликих ящик (приблизно розміром 50х30х20), тому не потребувала найму вантажного транспорту. На ТОВ «ФОРТ-НОКС» видано Наказ №3 від 27.02.2014 року про порядок використання автомобіля Ssang Yong Rexton, легковий універсал - В, державний номер НОМЕР_2 (належить на праві приватної власності ОСОБА_7) у господарській діяльності підприємства. Наказом визначено, що вказаний автомобіль можна використовувати для доставки продукції, його використання оформлювати дорожніми листами (а.с. 56 т. 1).

Транспортування товару на адресу позивача здійснювалось ТОВ «ФОРТ-НОКС» автомобілем директора та оформлювалось подорожніми листами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 57-73 т. 1).

Також, ТОВ «ФОРТ-НОКС» орендує приміщення за Договором оренди № 16/12/13 від 16.12.2013 року укладеним з ОСОБА_8 Предметом даного Договору є нежиле приміщення, площею 31,93 кв.м., яке належить ОСОБА_7 на праві власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Поставка продукції здійснювалась ТОВ «Форт-Нокс» з орендованого приміщення.

Крім того, подальше використання придбаного товару позивачем у власній господарській діяльності підтверджується звітами про рух сировини та матеріалів по цеху № 1 за жовтень, листопад, грудень 2014 року.

Більш того, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент по ланцюгу постачання не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2015 року у справі № 826/4188/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 26.04.2016 року.