Справа № 808/376/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року (10 год. 00 хв.)Справа № 808/376/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Водоканал» до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується - суд) надійшов адміністративний позов Комунального підприємства «Водоканал» (далі іменується - позивач) до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № та №.

На обґрунтування позову зазначено, що податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку комунального підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства, за наслідком якої складено акт перевірки від 24.12.2015 №39/1503/03327121, в якому зафіксовані порушення вимог пункту 246.4 статті 246, пункту 249.6 статті 249 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податкового зобов'язання з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах всього на суму 669662,99 грн. На підставі акту перевірки податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № та №, якими визначено податкове зобов'язання в сумі 669662,99 грн. На думку позивача, вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню з тих підстав, що відповідачем безпідставно прирівнюються відвали мулових осадів очисних споруд позивача до поняття «звалищ

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позов підтримує в повному обсязі.

У судове засідання з'явився представник відповідача Воронкова Н.В. Матеріали справи містять письмові заперечення на адміністративний позов від 15.02.2016 вх. № 5161 та додаткові пояснення від 04.04.2016 вх. №10565, в яких, зокрема, зазначено про те, що згідно відомостей, отриманих від департаменту екології, листом від 15.02.2016 встановлено, що Комунальне підприємство «Водоканал» здійснює викиди шкідливих речовин в атмосферне повітря у кількості 0,003 т/рік (хлор) - що також підтверджує наявність атмосферного повітря у розумінні пункту 246.4 статті 246 Податкового кодексу України. Тобто, останнє свідчить про те, що наявне забруднення навколишнього природнього середовища позивачем. Тому, місце видалення відходів, яке начебто не повинно спричиняти будь-яких забруднень навколишньому середовищу все ж має шкідливий вплив, а тому в своїй сутності це місце, є звалищем, так як не забезпечує повного виключення впливу заборонних відходів на незахищених людей та навколишнє природне середовище, як того вимагає процитоване позивачем визначення полігону. Відповідач вважає, що прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень, просить у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Враховуючи вимоги частини першої статті 41 КАС України, відповідно до якої уразі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Комунальне підприємство «Водоканал» зареєстроване 03.03.1993.

Підприємство взято на податковий облік в органах державної фіскальної служби 19.10.1993, станом на теперішній час перебуває на обліку в СДПІ з ОВП в м. Запоріжжя МГУ ДФС за №79 за основним місцем обліку та в ДПІ у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області, як платник податків за неосновним місцем обліку.

На підставі довідки від 16.12.2015 №1487/8/08-08-04, виданої ДПІ у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до наказу ДПІ у Запорізькому районі ГУ ДФС у Запорпізькій області від 18.12.2015 №198 та згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), фахівцями відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Комунального підприємства «Водоканал» з питань дотримання вимог податкового законодавства, за наслідком якої складено акт перевірки від 24.12.2015 №39/1503/03327121.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 246.4 статті 246, пункту 249.6 статті 249 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податкового зобов'язання з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах всього на суму 669662,99 грн., в тому числі:

- Балабінська сільська рада на суму 401512,91 грн.;

- Розумівська сільська рада на суму 268150,08 грн.

Не погодившись із висновками Акту перевірки, позивач надав відповідачу свої заперечення листом від 04.01.2016 №30. Відповідач листом від 12.01.2016 №23/10/08-08-15-03 залишив заперечення без задоволення.

13 січня 2016 року, на підставі висновків Акту перевірки від 24.12.2015 №39/1503/03327121, контролюючим органом прийнятті податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини на загальну суму 501891,14 грн. (401512,91 грн. податку та 100378,23 грн. штрафних санкцій) та податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з надходжень від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини на загальну 335 187,60 грн. (268150,08 грн. податку та 67037,52 грн. штрафних санкцій).

Вказані податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № та № , отримані уповноваженим представником Комунального підприємства «Водоканал» 15.01.2016.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від від 13.01.2016 № та № , Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями, далі іменується - ПК України).

Підпунктом 14.1.57 пункту 14.1 статті 14 ПК України, екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року, а також за утилізацію знятих з експлуатації транспортних засобів, для забезпечення екологічної безпеки, а також безпеки життя та здоров'я громадян.

Порядок обчислення, сплати, ставки, подання податкової звітності з екологічного податку регулюється розділом VІІІ ПК України.

Так, відповідно до підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240 ПК України, платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Як вбачається з норми підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 ПК України, об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання.

У відповідності із Висновками державної санітарної-епідеміологічної експертизи та ДЗ «Дніпропетровської медичної академії МОЗ України» Придніпровського регіонального центру шлам стічних вод ЦОС1 та ЦОС2 Позивача відноситься до мало небезпечних відходів (IV клас токсичності).

Тобто, визначальним критерієм для сплати екологічного податку є розміщення відходів.

Спеціальним Законом, який визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України, є Закон України «Про відходи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі іменується - Закон України № 187/98-ВР).

Згідно визначення, наведеного у статті 1 Закону України №187/98-ВР, відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Розміщення відходів, в розумінні цієї ж статті, це зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах.

В свою чергу, відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України №187/98-ВР, зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення).

На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів.

Ставки податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах встановлені статтею 246 ПК України.

Відповідно до норм пункту 246.4 статті 246 ПК України, за розміщення відходів на звалищах які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів, ставки податку, зазначені у пунктах 246.1 -246.3 цієї статті, збільшуються у 3 рази.

У відповідності до частин першої та другої статті 28 Закону України №187/98-ВР, з метою повного обліку та опису функціонуючих, закритих та законсервованих місць видалення відходів, їх якісного і кількісного складу, а також здійснення контролю за впливом відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини ведеться реєстр місць видалення відходів.

Реєстр місць видалення відходів ведеться на підставі відповідних паспортів, звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Дані реєстру підлягають щорічному уточненню.

Порядок ведення реєстру місць видалення відходів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 року № 1216, пунктом 5 якої визначено, що на кожне MBB (місце видалення відходів) складається спеціальний паспорт, у якому зазначається найменування і код відходів, їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації. Спеціальний паспорт складається власником MBB відповідно до Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 14 січня 1999 року №12 затверджено Інструкцію про зміст і складання паспорта місць видалення відходів, якою врегульовано вимоги до змісту і складання паспорта місця видалення відходів. Зокрема, визначено порядок заповнення розділу VII «Відомості про забруднення навколишнього природного середовища в районі MBB», а саме: вказується показник, що вимірювався (наприклад, вміст сухого залишку, вміст хлоридів, вміст фенолу тощо), гранично допустиме значення цього показника для підземних (ґрунтових) вод у відповідних одиницях із зазначенням (скорочено) нормативного документа, що його визначає, виміряне (фактичне) значення показника в тих же одиницях, що й у колонці 2, якщо виміряне значення перевищує нормативне, вказується ступінь перевищення, тобто кратне від ділення виміряного значення показника на його нормативне значення.

З наведеного вбачається, що на підставі відомостей про забруднення підземних та поверхневих вод, ґрунтів, атмосферного повітря, зазначених у Розділі VII паспорту місця видалення відходів, визначається ступінь забруднення навколишнього природного середовища.

Позивач звертає увагу на те, що ним у відповідності до «Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів» №12 від 14 січня 1999 року розроблено Паспорта MBB №114.01.1.2002 (ЦОС №1) та №114.01.2.2002 (ЦОС №2), які погоджені із Департаментом екології та природних ресурсів, МіськСЕС, Держнаглядохоронпраці, Регіональним управлінням водних ресурсів та затверджено Запорізькою обласною адміністрацією.

Згідно з Інструкцією на титульному аркуші паспортів MBB зазначається назва місця (об'єкта) видалення відходів за наявною документацією - відвали мулових осадів очистних споруд №№1,2, що в свою чергу підтверджується Технічним паспортом відходу (затверджений 10.11.2005 Держуправлінням екології та прикордонних ресурсів в Запорізькій області) у якому зазначено, що спосіб зберігання відходу саме у відвалах ЦОС 1,2.

В той же час, відповідач при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень посилається на порушення Позивачем пункту 246.4 статті 246 ПК України із посиланням на розміщення відходів саме на звалищах.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відходи позивача до категорії побутових не відносяться, а є шламом стічних вод, який розміщується у відвалах мулових осадів очисних споруд (що підтверджується паспортами МВП та технічним паспортом відходів, Дозволом на розміщення відходів).

Крім того, Міністерство екології та природних ресурсів листом від 18.02.2013 №2528/07/10-13 надало відповідь на звернення Державної податкової служби стосовно застосування пункту 246.4 статті 246 ПК України за розміщення відходів, тобто тих місць захоронення побутових відходів (сміттєзвалищ), які не обладнані системами захисту ґрунтових вод, знешкодження фільтрату, вилучення та утилізації біогазу не можуть забезпечити повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних ресурсів.

Отже, згідно даного листа, пункт 246.4 статті 246 ПК України застосовується лише до тих платників податків, які мають місця захоронення побутових відходів (сміттєзвалищ), які не обладнані системами захисту ґрунтових вод, знешкодження фільтрату, вилучення та утилізації біогазу не можуть забезпечити повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних ресурсів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем в ході проведення перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень було безпідставно прирівнено поняття відвали мулових осадів очисних споруд позивача до поняття звалищ.

Відповідно до пункту і) частини першої статті 17 Закону України №187/98-ВР, суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів.

Стаття 17 Закону України №187/98-ВР визначає обов'язки суб'єктів господарської діяльності у сфері поводження із відходами, в тому числі здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів та проведення моніторингу навколишнього природного середовища (стаття 29 зазначеного закону).

Пункт 2.1.6 ДСанПіН 2.2.7.029-99 Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення встановлює, що лабораторний контроль за станом навколишнього середовища в районі розміщення майданчиків (місць) зберігання відходів здійснюється постійно відомчими санітарно-промисловими лабораторіям підприємства і періодично державними органами санітарно-епідеміологічної служби, водного нагляду, екологічної безпеки з використанням стандартизованих методик визначення шкідливих речовин у повітрі, воді та ґрунті.

Періодичність контролю, місця виміру і перелік шкідливих речовин, які контролюються, узгоджуються з місцевими органами самоврядування, державною санітарно-епідеміологічною та іншими контролюючими службами.

Так, з метою виключення впливу на навколишнє природне середовище мулових майданчиків ЦОС-1,2 та контролем за станом місць розміщення власних відходів позивачем впроваджено системний моніторинг, а саме:

- моніторинг підземних вод через мережу режимно-спостережувальних свердловин;

- моніторинг хімічного складу ґрунтів мулових відвалів;

- контроль за місцем розміщення власних відходів на предмет дотримання природоохоронного законодавства;

- контроль якості повітря на межі санітарно-захисної зони.

Моніторинг підземних вод через мережу режимно - спостережувальних свердловин здійснюється центральною лабораторією стічних вод позивача, яка має свідоцтво про атестацію в даній галузі. Перелік інгредієнтів та періодичність встановлено у «Графіку відбору проб у мережі режимно-спостережувальних свердловин ЦОС-1,2», який погоджено з Держуправлінням екології та природних ресурсів та головним державним санітарним лікарем м. Запоріжжя.

Результати спостережень щорічно надаються у складі інформації щодо внесення змін до паспортів МВВ в Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації. Останнє внесення змін відбулось на підставі листа № 2367 від 13.03.2015.

Моніторинг хімічного складу ґрунтів у мулових відвалах здійснюється іншими лабораторіями, які мають свідоцтво про атестацію в даній галузі. Перелік інгредієнтів та періодичність встановлено у «Графіку лабораторного контролю хімічного складу ґрунтів відвального господарства ЦОС-1,2 КП «Водоканал», який погоджено з Держуправлінням екології та природних ресурсів та Головним державним санітарним лікарем м. Запоріжжя Згідно даного графіку лабораторний контроль здійснюється 1 раз на 2 роки.

Вимірювання показників складу і властивостей ґрунтів та відходів у 2014 році виконано ЧНТП «Соціум» (атестат «СЕ12-12 від 29.08.2012 чинний до 29.08.2015).

За результатами багаторічних досліджень показників складу і властивостей ґрунтів перевищення нормативного вмісту ГДК не виявлено.

Також контроль проводився відділом інстументально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у 2013 та 2014 роках. Перевищень нормативів не виявлено.

Контроль якості повітря на межі санітарно-захисної зони здійснюється іншими лабораторіями, які мають свідоцтво про атестацію в даній галузі.

Перелік інгредієнтів та періодичність встановлено у «Графіку лабораторного контролю атмосферного повітря на кордоні санітарно-захисної зони на об'єктах Позивача, який погоджено Запорізьким міським управлінням Держсанепідслужби в Запорізькій області, Головним державним санітарним лікарем м. Запоріжжя.

Такі дослідження повітря у 2013 - 2015 роках проводила Державна установа «Запорізький обласний лабораторний центр держсанепідслужби України» Запорізький відокремлений підрозділ. Згідно висновків протоколів: за вмістом визначених речовин проби повітря відповідають вимогам пункту 8.6. ДсанПін № 173 від 19.06.1996.

Контроль за місцем розміщення власних відходів на предмет дотримання природоохоронного законодавства здійснюється як Позивачем так і органами держнагляду (Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області, Запорізьке міське управління Держепідслужби у Запорізькій області).

За 2012 - 2015 роки Державною екологічною інспекцією було проведено перевірки Позивача з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечним4 хімічними речовинами. Перевищення нормативного вмісту ГДК не виявлено. Зауваження по муловим відвалам ЦОС-1,2- відсутні.

Єдине посилання на обставини, які стосуються виявлених порушень відповідачем у Акті перевірки є інформація Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 09.10.2015 № 02.1.26/04.4/983 щодо виданих позивачу паспортів МВВ щодо промислових місць видалення відходів та їх знаходження до найближчого населеного пункту із посиланням на порушення пункту 246.4 статті 246 ПК України.

Однак із таким висновком погодитися не можна, оскільки посилання на відстані між МВВ та найближчих населених пунктів стосується лише пункту 246.5 статті 246 ПК України.

Слід зазначити, що за період з 01.10.2012 по 30.09.2015 позивачем, у відповідності із вимогами пункту 246.5 статті 246 ПК України при нарахуванні та перерахуванні екологічного податку до бюджету застосовується коефіцієнт 3, що підтверджують надані до ДПІ податкові декларації екологічного податку у відповідних періодах.

Отже, висновки податкового органу щодо порушення позивачем процитованих у акті норм Податкового кодексу України та, відповідно заниження сум екологічного податку є помилковими та такими, що не відповідають дійсності з зазначених підстав.

При вирішені даного спору суд також враховує положення частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи по суті не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем вимог пункту 246.4 статті 246, пункту 249.6 статті 249 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання на загальну суму 501891,14 грн. та податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання на загальну 335 187,60 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

У зв'язку із цим, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Комунального підприємства «Водоканал» до Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області від 13.01.2016 № та №.

Присудити на користь Комунального підприємства «Водоканал» () 12556 (дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 18 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Запорізькому районі Головного управління ДФС у Запорізькій області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко