Справа № 816/3785/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Київ К/800/8480/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015

та постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014

у справі № 816/3785/14

за позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

до Державного підприємства «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Полтавській області звернулась до суду, з урахуванням уточнення позовних вимог, з позовом про стягнення з розрахункових рахунків Державного підприємства «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» заборгованості зі сплати податку на додану вартість у розмірі 966 605,64 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як такі, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ДП «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість з 19.09.1997.

Відповідачем до податкового органу у період з вересня 2011 року по вересень 2014 року подавались податкові декларації з ПДВ за серпень 2011 року - серпень 2014 року, в яких самостійно було визначено податок на додану вартість, що підлягає сплаті, на загальну суму 1 175 886 грн.

Відповідачем своєчасно сплачувались поточні грошові зобов'язання з податку на додану вартість за період серпень 2011 року - серпень 2014 року на загальну суму 1 181 948,41 грн., що підтверджено платіжними дорученнями.

Вказані поточні зобов'язання податковим органом, на підставі приписів п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (до 01.01.2011) та п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України (з 01.01.2011) спрямовувались в рахунок погашення податкового боргу, який виник раніше, що зумовило виникнення у підприємства податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року на загальну суму 966 605,64 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача податкового боргу станом на 30.09.2011, на погашення якого зараховувались кошти, сплачені відповідачем у період з 30.09.2011 по 30.09.2014, а також недотримання податковим органом порядку здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, зокрема, не надіслання відповідачу податкової вимоги.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

В судовому порядку з підтвердженням матеріалів справи встановлено, що податковим органом відповідачу були вручені податкові вимоги: від 08.10.2001 перша № 1/54 на суму 5 599,33 грн. та від 26.11.2001 друга вимога № 2/941 на суму 28 991,92 грн.

Порядок направлення та вручення податкових вимог в 2001 році визначався пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема, податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків. обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Проте, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, в даному випадку не можна застосовувати норми п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, з огляду на те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2010, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2012, у справі № 2-а-10990/09/1670, скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2010 за позовом Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції до ДП «Підприємство Кременчуцької виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)» про стягнення податкової заборгованості.

Вказаними рішеннями встановлено наявність у відповідача станом на 31.12.2004 податкового боргу в сумі 311 024,02 грн., який відповідно до постанови Господарського суду Харківської області від 24.12.2009 був визнаний безнадійним станом на 01.01.2008 та зобов'язано податковий орган списати відповідно до ст. 18 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» залишок податкового боргу позивача в сумі 311 024,02 грн.

Тобто, вищезазначені податкові вимоги є відкликаними, що в свою чергу вказує на не дотримання податковим органом порядку здійснення заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів.

Також, слід зазначити, що згідно з п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв до 01.01.2011, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Таким чином, до набрання чинності Податкового кодексу України 01.01.2011, позивачем протиправно спрямовувались кошти, сплачені відповідачем на погашення поточних податкових зобов'язань з податку на додану вартість в рахунок погашення податкового боргу, в порядку черговості, що відповідно призвело до виникнення нового податкового боргу.

В судовому порядку встановлено, що згідно облікової картки відповідача з податку на додану вартість та розрахунків податкового боргу станом на 31.12.2010 податковий борг у відповідача відсутній.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що відповідачем в строки, визначені п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, сплачено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за період серпень 2011 року - серпень 2014 року на загальну суму 1 181 948,41 грн., що підтверджено платіжними дорученнями.

З урахуванням встановлених обставин справи, суди обох інстанцій дійшли вірного висновку, що податковий борг платника податків станом на вересень 2011 року виник не в результаті несвоєчасного погашення суми узгоджених зобов'язань, а внаслідок протиправних дій податкового органу щодо зарахування сплачених сум ПДВ не за вказаними реквізитами платіжних доручень, а на погашення податкового боргу.

З огляду на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 та постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний