Справа № 628/1727/14-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/11058/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

секретаря судового засідання Горбатюка В.С.,

за участю прокурора Чубенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Куп'янського міжрайонного прокурора Харківської області до Куп`янської міської ради Харківської області про визнання незаконним і скасування рішення,

за касаційною скаргою Прокуратури Харківської області на постанову Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року,

встановив:

У травні 2014 року Куп'янський міжрайонний прокурор Харківської області звернувся в суд з позовом до Куп`янської міської ради Харківської області про визнання незаконним і скасування Тимчасового порядку організації та проведення у місті Куп'янську зборів, мітингів, походів та демонстрацій, затвердженого рішенням Куп`янської міської ради Харківської області № 526-VI від 16 грудня 2011 року (далі - Тимчасовий порядок).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що під час прийняття Тимчасового порядку Куп`янська міська рада Харківської області діяла незаконно та з перевищенням своїх повноважень, оскільки пункти 2-4 оскаржуваного порядку визначають додаткові умови, необхідні для проведення мирних зібрань, які не передбачені законодавством, а пункти 5-6 порядку встановлюють заборону щодо мети, місця, часу та способу таких заходів.

Постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Прокуратура Харківської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. Касаційну скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві.

В запереченні на касаційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, у зв'язку з їх законністю.

Справа вирішується за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Вислухавши пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що рішенням Куп'янської міської ради Харківської області XVI сесії VI скликання від 16 грудня 2011 року № 526-VI затверджено Тимчасовий порядок організації та проведення у місті Куп'янську зборів, мітингів, походів та демонстрацій.

26 липня 2013 року Куп'янським міжрайонним прокурором внесено Куп'янському міському голові подання за № 05-36-1273-13вих. на пункт 3.1 Тимчасового порядку № 526-VI стосовно строків повідомлення про мирне зібрання, у зв'язку з чим, рішенням Куп'янської міської ради ХLІ сесії VI скликання від 09 серпня 2013 року № 1129-VI до порядку внесено зміни щодо невизначення строків повідомлення.

28 квітня 2014 року Куп'янським міжрайонним прокурором внесено інше подання Куп'янському міському голові з вимогою вирішити питання щодо скасування Тимчасового порядку у повному обсязі, з тих підстав, що Куп'янська міська рада, затвердивши своїм рішенням цей Тимчасовий порядок, діяла з перевищенням своїх повноважень, визначених статтею 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а його положення не відповідають нормам чинного законодавства та порушують його.

Листом від 15 травня 2014 року № 424-52-01/1 Куп'янська міська рада повідомила прокуратуру, що Тимчасовий порядок розроблено у відповідності до Конституції України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту населення від впливу шуму», «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про порядок організації зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій в СРСР», а також з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2001 від 19 квітня 2001 року. Оскільки скасування Тимчасового порядку призведе до порушення вказаних нормативно-правових актів, Куп'янська міська рада відмовила прокурору в задоволенні подання.

Куп'янська міжрайонна прокуратура у 15-тиденний строк пряд'явила даний позов у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що прокурором не наведено норм законодавства, які Куп'янська міська рада порушила при прийнятті оскаржуваного Тимчасового порядку, а реалізація повноважень щодо забезпечення проведення мирних заходів - зборів, мітингів, походів і демонстрацій, органом місцевого самоврядування, яким є Куп'янська міська рада, здійснюється виключно на підставі та у спосіб, визначений законодавством. Суди також вважали, що Тимчасовий порядок не порушує права громадян на мирні зібрання, а лише регламентує порядок їх проведення, у зв'язку з чим, підстав для його скасування не вбачали.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини 1 статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку.

В силу статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Згідно із статтею 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Виходячи з буквального змісту частини 2 статті 39 Конституції України, право на мирні зібрання може бути обмежено на підставі закону.

Європейський суд з прав людини у справі «Шмушкович проти України» зазначив, що Конституція України передбачає певні загальні правила щодо можливих обмежень свободи зібрань, але ці правила вимагають подальшого розвитку у національному законодавстві. Єдиним існуючим документом, що визначає такий порядок, є Указ 1988 року, положення якого не є загальноприйнятними в якості належної процедури проведення демонстрацій та яка передбачає інший порядок, ніж той, що визначений у Конституції України. Конституція вимагає завчасного повідомлення органів влади про намір провести демонстрацію та закріплює, що будь-яке його обмеження може встановлюватися лише судом, а Указ 1988 року, який розроблений відповідно до Конституції СРСР 1978 року, призначався для абсолютно інших цілей. Досі парламентом України не введено в дію закону, який би регулював порядок проведення мирних демонстрацій, хоча статті 39 та 92 Конституції чітко вимагають того, щоб такий порядок було встановлено законом, тобто актом парламенту України.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини «Вєренцов проти України» зазначено, що процедури, запроваджені місцевими органами влади для регулювання організації та проведення недержавних масових громадських заходів політичного, релігійного, культурно-просвітницького, спортивного, видовищного та іншого характеру у конкретному регіоні, не забезпечують достатніх правових підстав за відсутності загального акта парламенту, на основі якого можна було б розробляти документи місцевих органів влади.

Суди не врахували наведену практику Європейського суду з прав людини та не надали правову оцінку доводам позивача про те, що деякі пункти Тимчасового порядку визначають додаткові умови та зобов'язання, необхідні для проведення мирних зібрань (пункти 2.2 і 6), а також встановлюють заборону щодо місця, часу та способу таких заходів (пункт 5), та у зв'язку з цим не встановили, чи діяв відповідач у межах своїх повноважень під час прийняття окремих положень цього акту.

Згідно з частиною 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, повно і всебічно встановлених обставинах справи, їх належній правовій оцінці, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, так як порушення допущені обома судовими інстанціями.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Касаційну скаргу Прокуратури Харківської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.