Справа № 1608/1256/12
Суддя: Миронець О. К.
Дата ухвалення: 2012-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Карлівський районний суд Полтавської області
Справа № 1608/1256/2012
ПОСТАНОВА

іменем України

31 серпня 2012 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Миронець О. К., при секретарі судових засідань - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Карлівському районі до підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат на проведення виконавчих дій

ВСТАНОВИВ:

21.03.2012 року позивач ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Карлівському районі повернулося в суд з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_3 державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про скасування постанов у виконавчому провадженні про стягнення виконавчого збору від 29 грудня 2011 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 29 грудня 2011 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є неправомірним, оскільки позивач виконав рішення суду у встановлений строк в добровільному порядку. Стягнення витрат на проведення виконавчих дій вважає необгрунтованим, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, якими підтверджуються такі витрати.

В судове засідання представник ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Карлівського району не з'явився, від них надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома, але від нього надійшли заперечення згідно яких він не визнає адміністративний позов та просить суд відмовити в його задоволенні.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини. на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Карлівського районного суду Полтавської області, що набрала законної сили, ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Карлівському районі зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст.50,54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розміру державної пенсії не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за віком встановленої ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з червня 2010 року.

На виконання зазначеного рішення 23 червня 2011 року виданий виконавчий лист № 2а-1401/10

25.06.2011 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постанову позивачу надано 7-денний строк для самостійного виконання рішення суду.

Як встановлено в судовому засіданні позивач в установлений строк рішення суду не виконав.

29 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 36 грн. 31 коп. (а.с.З), а також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1360 грн. (а.с.2).

Позивач із зазначеними постановами не погодився та оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, надаючи оцінку діям та рішенням суб'єкта владних повноважень, які є предметом оскарження, суд перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; добросовісно, розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. передбачених цим Законом .

Відповідно до частини 1 статті 27 вказаного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення .

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З огляду на викладене, за своєю правовою природою виконавчий збір є грошовою сумою. яка стягується з боржника у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного виконання, що зумовлює необхідність здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Як встановлено судом, позивачем не було виконано у повному обсязі рішення суду у наданий йому строк, внаслідок чого державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання.

За таких обставин постанова про стягнення виконавчого збору від 29.12.2011 року грунтується на вимогах Закону України "Про виконавче провадження", прийнята державним виконавцем у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Суд також не погоджується із доводами позивача про те, що виконавчий збір не підлягав стягненню, оскільки виконувалося судове рішення про стягнення періодичних платежів. Так, частиною 2 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Разом з тим, у виконавчому листі № 2а-1401/10 не передбачалося стягнення платежів, натомість зобов'язано боржника вчинити певні дії -здійснити перерахунок та провести відповідні виплати, тобто мало місце виконання рішення зобов'язального характеру. Що стосується стягнення із позивача витрат на проведення виконавчих дій, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень: 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 29.12.2011 року державним виконавцем складено акт про витрати на проведення виконавчих дій, в якому визначено перелік та суми витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, загальний розмір яких склав 36 грн. 31 коп. На підставі вказаного акту винесено постанову від 29.12.2011 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій відповідає вимогам статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи позивача про те, що витрати не підтверджені документально, суд вважає необгрунтованими, оскільки перелік витрат відповідачем визначено в акті від 29.12.2011 року, натомість позивачем не надано доказів того, що державним виконавцем не були понесені вказані витрати або зазначені в акті безпідставно.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при прийняті постанов від 29.12.2011 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та про стягнення з боржника виконавчого збору, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України

"Про виконавче провадження", з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

За таких обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 28, 41 Закону України "Про виконавче провадження", статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Карлівському районі відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Карлівський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня одержання її копії.

Суддя Миронець О.К.