Справа № 461/8218/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Справа № 876/11767/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О. , Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представників відповідача - Вітів В. Я., Яцишин О. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Воїнського Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Воїнського Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Державної фінансової інспекції у Львівській області Воїнського В. І. від 18 червня 2015 року № 13-0176/2015 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що оскаржувану постанову було винесено з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, що призвело до невідповідності викладених у постанові висновків про наявність в діях позивача ознак правопорушення, обставинам справи.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що вчинення заступником директора з навчально-виховної роботи ССЗШ № 5 ОСОБА_4 адміністративного правопорушення безспірно підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 13 травня 2015 року та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18 червня 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та зазначив, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення прийнята безпідставно, оскільки позивач ОСОБА_4 не вчиняла адміністративного правопорушення, а навпаки добросовісно та в повному обсязі виконує покладені на неї обов'язки.

Представники відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять відмовити в її задоволенні, зазначили, що постанова суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, позивачем було вчинено порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», за яке й накладено адміністративне стягнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Держфінінспекцією у Львівській області відповідно до плану роботи проведено ревізію фінансово-господарської діяльності відділу освіти Франківського району м. Львова, якою встановлено окремі порушення та недоліки, що відображені в акті ревізії від 24 квітня 2015 року № 03-21/04.

За одне із таких порушень відносно заступника директора з НВР ССЗШ № 5 ім. І. І. Кокорудзів відділу освіти Франківського району м. Львова ОСОБА_4 13. травня 2015 року головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у сфері освіти і науки ДФІ у Львівській області Яцишин О. М. було складено протокол про порушення п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 4. Типового положення про умови навчання учнів, які знаходяться на довготривалому лікуванні в лікарнях, доведеного листом Міністерства освіти СРСР від 09 вересня 1981 № 57-М за погодженням Міністерства охорони здорові СРСР та Міністерства фінансів СРСР.

18 червня 2015 року заступником начальника Держфінінспекції у Львівській області Воїнським І. І. винесено постанову № 13-0176/2015, якою на заступника директора з НВР ССЗШ № 5 ім. І.І. Кокорудзів відділу освіти Франківського району м. Львова ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 221,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зробив висновок, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення безспірно підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 13 травня 2015 року та постановою про накладення адміністративного стягнення від 18 червня 2015 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Посилання у протоколі від 13 травня 2015 року та постанові про накладення адміністративного стягнення від 18 червня 2015 року про порушення позивачем вимог п. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Пункт 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає відповідальність за ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку. Між тим бухгалтерський облік у ССЗШ № 5 м. Львова не ведеться з 01 січня 2013 року у зв'язку з ліквідацією у школі бухгалтерії, тому за таких обставин порушення порядку ведення бухгалтерського обліку у школі взагалі унеможливлюється.

Порядок навчання та організації оплати праці вчителів школи, які проводили навчання у дитячому кардіоревматологічному санаторії визначався Департаментом освіти і науки ЛОДА шляхом щорічного доведення до школи навчального плану для занять з учнями, що знаходяться на стаціонарному лікуванні, що передбачав лише один варіант групового навчання зазначеної категорії дітей.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що навчальні плани вчителями школи виконано у повному обсязі. Усі заплановані в кардіоревматологічному санаторії уроки вчителями школи проведено, за що вони одержали відповідну заробітну плату.

В акті Державної фінансової інспекції у Львівській області від 24 квітня 2015 року № 03-21/04 за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності відділу освіти Франківського району ці обставини не спростовуються та не оспорюються.

Що стосується порушення п. 4 Типового положення про умови навчання учнів, що знаходяться на довготривалому лікуванні і лікарні в частині оплати праці вчителів, задіяних з учнями в лікарнях, то враховуючи, що фактична кількість учбових годин, проведених вчителями у кардіоревматологічному санаторії відповідає визначеній кількості у навчальному плані для занять, рекомендаційний характер цього Положення щодо форми організації навчальної роботи з учнями, оскільки в п. 8 зазначено, що «як правило, повинні проводитися групові заняття», в діях позивача також відсутній склад зазначеного в постанові від 18 червня 2015 року адміністративного правопорушення.

Посилання відповідачів на те, що вчителям, які проводили заняття в санаторії, заробітна плата нараховувалася з порушенням Типового положення також є непереконливими, оскільки як у процесі ревізії, так і у наданому запереченні відповідач вважав і вважає, що тарифікація вчителів СШ № 5 м. Львова повинна була проводитися виключно з урахуванням навчального процесу, передбаченого для дітей, які знаходяться на стаціонарному лікуванні в санаторії.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що тарифікація вчителів СШ № 5 м. Львова, як і інших шкіл області, проводиться щорічно за місцем основної роботи на початку навчального року і за певною процедурою, затвердженою відповідними нормативними документами, а проведення уроків у санаторії, про який згадується в акті ревізії і навчальний процес у якому практично починається у жовтні місяці, а не з 01 вересня, є додатковим педагогічним навантаженням вчителів, про що школа щорічно складає пояснення до навчальних планів.

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на необхідність застосування вимог п. 9 згаданого Типового положення, у якому однозначно записано про те, що початок занять і форму організації навчання хворих дітей визначають завідувач відділення лікарні спільно з лікуючим лікарем в залежності від стану здоров'я дитини, про що роблять відповідний запис в історії хвороби (форма № 3), вирішення цих питань адміністрацією та педагогічним колективом школи Типовим положенням взагалі не передбачено.

Також суд апеляційної зазначає, що ОСОБА_4 не була повідомлена про час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем повідомлення про розгляд справи, даний факт визнано представниками Державної фінансової інспекції у Львівській області в ході судового розгляду.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова заступника начальника Державної фінансової інспекції у Львівській області Воїнського Володимира Івановича від 18 червня 2015 року № 13-0176/2015 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 87 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно ч. 2 цієї статті, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

В матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору в розмірі 80,40 грн.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що відповідачем у справі є Державна фінансова інспекція у Львівській області, судовий збір в сумі 80,40 грн. належить стягнути з Державної фінансової інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року в справі № 461/8218/15-а - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Воїнського Володимира Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Державної фінансової інспекції у Львівській області Воїнського Володимира Івановича від 18 червня 2015 року № 13-0176/2015 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 164-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути з Державної фінансової інспекції у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації, передбаченим на оплату судового збору на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 40 (сорок) копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 26 квітня 2016 року.