Справа № 826/28113/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

26 квітня 2016 року № 826/28113/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 Служби безпеки України

відповідача-2 Управління Служби безпеки України у Луганській області

треті особи - Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача-1 Служби безпеки України, відповідача-2 Управління Служби безпеки України у Луганській області, треті особи - Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, просить:

1). визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо невиплати належних позивачу коштів;

2). стягнути з відповідачів на користь позивача 276317 грн. належних йому виплат, а саме:

- 161700 грн. одноразової грошової винагороди при звільненні 50%;

- 77634 грн. суму компенсації за несвоєчасну виплату належних коштів;

- 11855,10 грн. суму підйомної допомоги при переїзді в інше місце служби;

- 2413 грн. суму грошової компенсації замість належного речового майна у 2013, 2014, 2015 роках;

- 21924 грн. - суму моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2015 р. відкрито провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового засідання 17.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про його необґрунтованість та безпідставність.

Треті особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, з огляду на що суд продовжив розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з`ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах офіцерського складу в Управлінні Служби безпеки України в Луганській області з 05.05.1994 р. (наказ УСБУ від 06.05.1994 р. №46-ос) по 09.07.2015 р. (наказ УСБУ від 08.07.2015 р. №273-ос).

Відповідно до статей 7, 12 та 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» позивача в період 2014 р. по 2015 р. було залучено до проведення Антитерористичної операції як співробітника УСБУ у Луганській області

Відповідно до п. 19 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в анти терористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою КМУ від 20.09.2014 р. №413, позивач отримав посвідчення, відповідний нагрудний знак учасника бойових дій та статус учасника бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.09.2015 р.).

У червні 2014 р. УСБУ в Луганській області було передислоковано з міста Луганська.

Наказом УСБУ у Луганській області від 08.07.2015 р. №273-ос позивача, який перебував у розпорядженні начальника управління по посаді начальника відділу (полковник) з правом носіння військової форми одягу, звільнено наказом Голови СБУ від 10.06.2015 р. №10/440-ос з військової служби за п.п. «а» п. 61, п.п. «г» п. 63 Положення та п. «г» ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас СБУ, з урахуванням часу на здавання посади з 09.07.20115 р.

Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалось відповідачами, вислуга років ОСОБА_1 на пенсію на 09.07.2015 р. складає: календарна - 25 років 1 місяць 22 дні; пільгова - 9 років 10 місяців 8 днів; загальна - 35 років (розрахунок вислуги років на пенсію від 08.05.2015 р. реєстраційний №63/1/10266).

Згідно грошового атестату серії СБ №000014 Управління Служби безпеки України в Луганській області, виданим ОСОБА_1 у зв`язку з виходом на пенсію, він задоволений наступними видами грошового забезпечення:

- посадовим окладом із розрахунку 1600,00 грн. по 09 липня 2015 року - 464,52 грн.;

- окладом за військове звання по 09 липня 2015 року - 37,74 грн.;

- процентною надбавкою за вислугу років в розмірі 40% по 09 липня 2015 року -200,90 грн.;

- надбавкою за виконання особливо важливих завдань 100% - 703,16 грн.;

- надбавкою за проведення ОРД, КРД, ІАЗ 50% - 232,26 грн.;

- надбавкою за службу в умовах режимного обмеження 15% - 69,68 грн.;

- надбавкою в/сл підрозд. «А» СБУ 100% - 502,26 грн.;

- премією за липень (по 09.07.2015 року) 220% - 1546,89 грн.;

- одноразовою грошовою винагородою при звільненні 50% - 161700 грн. (12936 грн. х 25 років/2 (50%)).

Тобто, розмір грошового забезпечення, з якого розраховано одноразову грошову винагороду при звільненні, складає 12936 грн. на місяць.

Станом на 15.11.2015 р., як пояснив позивач, одноразова грошова винагорода при звільненні 50% у сумі 161700, грн. виплачена йому не була.

Листом від 05.10.2015 р. б/н до Управління СБУ у Луганській області Курдюковим О.Є. направлено запит від 05.10.2015 р. про дату отримання коштів та про надання розрахунку невиплачених компенсаційних виплат щодо обмундирування, невиданих продовольчих пайків та підйомної допомоги при переїзді військовослужбовця на інше місце служби.

Листом від 05.11.2015 р. №63/23/3695 УСБУ у Луганській області підтверджено призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 161700 грн., підтверджено право позивача щодо отримання підйомної допомоги при переміщенні у розмірі 11855,1 грн., а також грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, в той же час зауважено, що з огляду на перевищення потреби у коштах фактичного фінансування на вказані цілі виплати будуть проводитись по мірі надходження коштів з державного бюджету.

При цьому позивачу надано довідку від 08.07.2015 р. №6 на одержання грошової компенсації замість належного речового майна у 2013, 2014 та 2015 роках всього на суму 2413,56 грн. (25,61 грн. за 2013 р., 1643,98 грн. за 2014 р., 514,97 грн. за 2015 р.).

Однак на переконання позивача, в цій відповіді неповним є розрахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та сума підйомної допомоги вказана без її розрахунку, разом з тим про дату виплат, за словами позивача, йому так і не повідомили до часу звернення до суду.

Попри це, як зазначалось позивачем, згідно наданої довідки №6 на одержання грошової компенсації замість належного речового майна у 2013, 2014 та 2015 роках невиплачена сума складає 2 413, 56 грн. У зв`язку з передислокацією військової частини, як йдеться у позовній заяві, позивачу належать виплати щодо підйомної допомоги при переміщенні у розмірі 11 855,10 грн.

Однак, як також зауважено у позовній заяві, ці суми не були включені відповідачем-2 до грошового атестату серії СБ №000014 Управління Служби безпеки України в Луганській області, виданим ОСОБА_1 у зв`язку з виходом на пенсію.

Відтак, не погоджуючись із рішеннями та діями відповідача, та вважаючи їх такими, що порушують права та законні інтереси позивача, за їх захистом позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції), військовослужбовці, звільнені зі строкової військової служби в запас або у відставку, забезпечуються відповідним обмундируванням за переліком, установленим Міністерством оборони України, проїзними документами до місця проживання, харчуванням на час перебування в дорозі, грошовою допомогою в розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці строкової військової служби за їх бажанням можуть бути звільнені в запас у власному цивільному одязі.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 9).

Військовослужбовці, які набули права на пенсію за вислугу років, а також ті, що є ветеранами війни або учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років, на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в" частин шостої та сьомої цієї статті (ч. 10).

Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України) для взяття на військовий облік (ч. 11).

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (ч. 2).

Згідно з ч. 2 цієї статті до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 вказаного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260 (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Інструкція №260).

Вказана Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (п. 1.1).

Згідно до п. 1.2 Інструкції №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 1.3 Інструкції №260 передбачено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується:

1.3.1. Військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі - штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини).

1.3.4. Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників) (далі - перебувають у розпорядженні), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад (далі - звільнені від посад).

Військовослужбовцям, тимчасово прикомандированим до інших військових частин, грошове забезпечення в цих військових частинах виплачується, якщо прикомандирування дозволено Міністром оборони України, його першим заступником та заступниками, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України відповідно до повноважень (п. 1.4).

Згідно до п. 9.1. Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Разом з тим, у відповідності до п. 1.9 Інструкції №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання (п. 1.10).

Військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді), за рішенням повноважного органу, який прийняв рішення про таке поновлення, виплачується грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, що вони недоотримали внаслідок незаконного звільнення (переміщення) (п.1.11).

У разі виникнення спірних питань щодо нарахування належного грошового забезпечення фінансові органи до з`ясування (уточнення) у фінансовому органі вищого рівня порядку виплати здійснюють виплату безспірно належного військовослужбовцю грошового забезпечення (п. 1.12).

У відповідності до ч. 3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 р. № 332 «Про вдосконалення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» визначено, що виплачувати особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби при переїзді на нове місце служби підйомні у розмірі місячного грошового забезпечення і на кожного члена сім`ї - 50 процентів від місячного грошового забезпечення, що отримує військовослужбовець. Вказаним військовослужбовцям добові виплачуються в установлених розмірах.

Згідно п. 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 р. №370 (далі Інструкція №370), особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 22 Інструкції №370 передбачено, виплата підйомної допомоги здійснюється за кодом економічної класифікації видатків 2250 "Видатки на відрядження" в межах відповідних бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисах військових частин, установ та організацій.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, то відповідачами під час судового розгляду справи зазначено, що платіжним дорученням від 18.01.2016 р. №16 на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , який відкрито в ТВБВ № 10012/07 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк», перераховано суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у сумі 159353 грн.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, згідно до платіжного доручення від 18.01.2016 р. №18 кошти в сумі 12927347,34 грн. перераховано на реквізити: ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк, код банку 304665, р/р НОМЕР_3 , при цьому в графі призначення платежу зазначено « НОМЕР_4 ;2112;пер.гр.забезп. в/сл. та комп.под.надох.за 01.16;зг.реєстру від 19.01.2016 р.. зг. дог.20 від 24.02.2016р., зг. заявки №2 від 01.16р.».

Разом з тим, як встановлено судом, вказаний платіжний документ не містить інформації стосовно нарахування та отримання коштів саме позивачем, а відтак, суд не бере до уваги цей документ в якості належного та допустимого доказу на підтвердження здійснення відповідачем спірних виплат на користь позивача.

Водночас 11.04.2016 р. УСБУ в Луганській області скеровано до суду довідку від 31.03.2016 р. №63/24/3186, згідно якої ОСОБА_1 виплачено грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням, а саме: за травень 2015 р. 12668,38 грн. (з них страхові внески 519,40 грн.), за червень 2015 р. 12850,31 грн. (з них страхові внески 526,86 грн.), а разом 25518,69 грн. (страхові внески 1046,26 грн.).

Окрім цього також надано до суду витяг із зведеної відомості сум для нарахування, згідно якої 15.01.2016 р. за Списком №2 УСБУ в Луганській області на рахунок № НОМЕР_2 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) перераховано суму коштів у розмірі 159353,30 грн.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, нараховані згідно грошового атестату серії СБ №000014 Управління Служби безпеки України в Луганській області кошти грошового забезпеченням у вигляді одноразової грошової винагороди при звільненні 50% - 161700 грн. у зв`язку з виходом на пенсію ОСОБА_1 фактично виплачені йому з урахуванням відповідних податкових платежів.

Щодо грошової компенсації за неотримане речове майно.
Згідно пояснень відповідачів, платіжним дорученням від 18.12.2015 р. №837 позивачу виплачено компенсацію замість належного йому речового майна у розмірі 2377,36 грн.

Так, згідно пояснень представників відповідачів, належна ОСОБА_1 виплата грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 2377,36 грн. здійснена перерахуванням на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , який відкрито в ТВБВ № 10012/07 філії Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» (платіжне доручення від 18.12.2015 р. №837).

В той же час, як також встановлено судом, платіжним дорученням від 18.12.2015 р. №837 суму коштів у розмірі 2377,36 грн. перераховано також на реквізити ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Сєвєродонецьк, код банку 304665, р/р НОМЕР_3 , при цьому в графі призначення платежу зазначено «№65210410,2210, пер. комп. за обмундирування зг. реєстру №86 від 18.12.15р. зг. дого 20 від 24.02.15р. зг. заявки №59 від 18.12.15р.».

Разом з тим, як також встановлено судом, вказаний платіжний документ не містить інформації стосовно нарахування та отримання коштів саме позивачем, а відтак, суд не бере до уваги цей документ в якості належного та допустимого доказу на підтвердження здійснення відповідачем спірних виплат на користь позивача.

Інших доказів на підтвердження перерахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно відповідачами, не зважаючи на вимогу суду, не надано, з огляду на що, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного йому речового майна у розмірі 2413 грн.

У позовній заяві позивач просить стягнути спірні кошти на його користь з відповідачів солідарно.

Проте, формулюючи зазначені позовні вимоги, позивачем не взято до уваги норму п. 1.9 Інструкції №260, згідно якого грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Тобто фактичну виплату грошового забезпечення здійснює саме військова частина, в якій служив військовослужбовець, в межах виділених їй асигнувань.

А відтак, з огляду на наведене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів грошової компенсації замість належного позивачу речового майна у розмірі 2413 грн.

В той же час, скориставшись для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача визначеним ч. 2 ст. 11 КАС України правом на вихід за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про доцільність визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Луганській області щодо ненарахування належних ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного речового майна у розмірі 2413 грн., а також зобов`язання Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Луганській області здійснити нарахування грошової компенсації замість належного позивачу речового майна у розмірі 2413 грн.

Щодо грошової допомоги при переміщенні на нове місце служби.
Зі змісту Інструкції №370, яка розроблена саме з метою визначення порядку і умов виплати військовослужбовцям підйомної допомоги, судом не встановлено необхідності додаткового звернення військовослужбовця за отриманням підйомної допомоги.

В той же час, як пояснено представниками відповідачів та не заперечувалось представником позивача, відповідно до наказу Голови СБУ від 14.04.1995 р. № 75 ДСК виплата військовослужбовцям Служби безпеки України підйомної допомоги у регіональних підрозділах здійснюється з дозволу керівника такого підрозділу.

При цьому, як встановлено під час судового розгляду та не спростовувалось представником позивача, до фінансового підрозділу Управління СБУ Курдюков О.Є. з відповідним рапортом із візою (дозволом) керівництва Управління не звертався.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому зі змісту ч. 1 ст. 2 КАС України вбачається, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача станом на час розгляду такої справи, адже без цього не можливим є виконання завдання судочинства. В той же час звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Тобто, виходячи із наведеного, звернення до суду із захистом законних прав та/або інтересів у майбутньому не допускається, адже невід`ємною рисою порушеного права та/або інтересу є фактичне існування такого порушення, а не ймовірність його настання в майбутньому. При цьому, варто зауважити, якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Відтак, з огляду на наведене, а також враховуючи відсутність звернення позивача із відповідним рапортом із візою (дозволом) керівництва Управління, суд погоджується із доводами відповідачів в частині того, що позовні вимоги позивача про порушення його права на отримання підйомної допомоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо компенсації за несвоєчасну виплату належних коштів відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України.
Суд погоджується із твердженнями відповідачів стосовно того, що позивачем помилково ототожнено трудові правовідносини та правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби.

Правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби врегульовані спеціальним законодавством, яке відповідно застосовується при вирішенні цього спору.

Так, статтями 2 та 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх прав, та обов`язки визначаються вказаним Законом, відповідними положеннями пр проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Службу безпеки України» законодавством України про працю регулюються трудові відносини працівників - цивільних осіб, які уклали трудовий договір зі Службою безпеки України.

В той же час, згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

А відтак, враховуючи той факт, що позивач проходив військову службу в СБУ та його статус військовослужбовця, а не працівника СБУ - цивільної особи, з яким укладається труд строковий договір, положення КЗпП України поширенню на спірні правовідносини не підлягають.

Щодо відшкодування інфляційних втрат.
Позивач посилається на ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якою грошове забезпечення підлягає індексації згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 03.07.1991 р. №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282), п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, а саме: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Закону №1282 соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають.

Виходячи із наведеного, вірними є доводи відповідачів стосовно того, що Закон №1282 не містить вичерпного переліку виплат, які не підлягають індексації, встановлюючи при цьому їх умови, а саме цільовий і разовий характер. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, спірні виплати мають саме цільовий і разовий характер, з огляду на що індексації не підлягають.

Щодо відшкодування моральної шкоди.
Порядок відшкодування моральної шкоди передбачено нормою ст. 23 Цивільного кодексу України.

Так, згідно до ч. 1 цієї статті особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч 5).

Так, звертаючись до суду, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів солідарно 21924 грн. моральної шкоди, разом з тим ґрунтовних доказів, які б підтверджували існування такої шкоди, позивачем до суду не надано.

З огляду на зазначені обставини, беручи при цьому до уваги положення постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача заявленої ним до стягнення суми моральної шкоди.

Таким чином, проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, враховуючи при цьому доводи сторін, а також наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України у Луганській області щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової компенсації замість належного речового майна у розмірі 2413 грн. (дві тисячі чотириста тринадцять гривень).

3. Зобов`язати Службу безпеки України та Управління Служби безпеки України у Луганській області здійснити нарахування ОСОБА_1 суму грошової компенсації замість належного позивачу речового майна у розмірі 2413 грн. (дві тисячі чотириста тринадцять гривень).

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська