Справа № 569/5535/15-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/53469/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Білуги С.В.,

Загороднього А.Ф.,

та секретаря Музички Н.В., за участю позивача ОСОБА_2 та представника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради Липка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційних скарг Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та представника позивачів - ОСОБА_4 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - Рівненської обласна рада, про визнання дій протиправними та скасування незаконних рішень,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулись до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - Рівненської обласна рада, про визнання дій протиправними та скасування незаконних рішень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, позовні вимоги позивачів задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо скасування безтермінового статусу «Члена сім'ї загиблого» ОСОБА_9 та аналювання посвідчення НОМЕР_1 від 02 серпня 2005 року; ОСОБА_8 та аналювання посвідчення серії НОМЕР_2 від 06 вересня 2004 року; ОСОБА_7 та аналювання посвідчення серії НОМЕР_2; ОСОБА_6 та аналювання посвідчення НОМЕР_3 від 04 червня 1999 року; ОСОБА_5 та аналювання посвідчення серії НОМЕР_4 від 24 травня 2005 року; ОСОБА_2 та аналювання посвідчення серії НОМЕР_5 від 10 червня 2002 року. Скасовано рішення комісії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, створеної для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу члена сім'ї загиблого, померлого ветерана війни згідно Закону України «Про захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», від 28 листопада 2013 року протокол №1174.XVIII щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_6, від 13.08.2014 року протокол №1228.3 щодо ОСОБА_5, від 14 серпня 2014 року протокол №1229.3 щодо ОСОБА_7 та протокол №1230.1 щодо ОСОБА_8, від 31 січня 2014 року щодо ОСОБА_2 Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради повернути ОСОБА_8 посвідчення статусу «Члена сім'ї загиблого» або безоплатно виготовити та вручити нове. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання компенсувати усі невиплачені та невідшкодовані пільги за період від дня прийняття незаконних рішень і до моменту виконання рішення суду.

У касаційній скарзі начальник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а за справою постановити нове рішення, яким відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, представник позивачів - ОСОБА_4 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання компенсувати усі невиплачені та невідшкодовані пільги за період від дня прийняття незаконних рішень і до моменту виконання рішення суду та в цій частині прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача компенсувати усі невиплачені та невідшкодовані позивачам пільги або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині вирішення цього питання.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та представника позивачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. І, оскільки статус «Членів сім'ї загиблих» для ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 було встановлено рішенням Управління, то самостійне скасування Управлінням раніше прийнятих рішень є порушенням прав позивачів, а тому дії Управління праці та соціального захисту населення щодо скасування цих пільг є протиправними.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, також зауважив, що комісії для розгляду питань, пов'язаних з встановленням статусу згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради не надано права скасовувати безтермінові посвідчення позивачів та визнавати їх особами, що не мають прав осіб, на яких поширюється чинність даного Закону.

Проте колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті за недостатньо з'ясованими і перевіреними обставинам справи, що мають значення для її правильного вирішення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 пункту 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту» визначено, що чинність цього Закону поширюється також на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулюється Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» від 12 травня 1994 року №302.

Згідно пункту 13-1 цього Положення у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення.

В свою ж чергу, відповідно до пункту 361 Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначення причинного зв'язку захворювання (поранення), що призвело до смерті військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК Збройних Сил за направленням командування, кадрових, правоохоронних органів або військового комісара.

Згідно пункту 383 Положення постанова ВЛК про причинний зв'язок захворювання (поранення), яке призвело військовослужбовця до смерті, приймається в одній із редакцій, вказаних у пунктах 357, 358 цього Положення.

За змістом підпункту 6 пункту 357 Положення захворювання, ТАК, пов'язане з проходженням військової служби, якщо воно виникло у період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Формулювання у постанові ВЛК про причинний зв'язок між захворюванням та виконанням службових обов'язків викладене у підпункті 2 пункту 357 Положення та визначене у редакції - ТАК, пов'язане із виконанням обов'язків військової служби,- у випадку їх фактичного виконання у разі проходження військової служби в частинах, що не входили до складу діючої армії.

Колегія суддів вважає, що суди, задовольняючи позовні вимоги, не вирішили питання чи взагалі надавав наявний висновок компетентного органу про пов'язаність захворювання померлого військовослужбовця із виконанням обов'язків військової служби або підтвердження його одержання в період проходження військової служби правові підстави для отримання позивачами статусу «Члена сім'ї загиблого».

Крім цього, суди помилково розглянули справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в одному провадженні, оскільки позовна заява має подаватися до суду кожним із позивачів окремо.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта). Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частина п'ята).

Так, судами попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача компенсувати позивачам усі невиплачені та невідшкодовані пільги за період від дня прийняття незаконних рішень і до моменту виконання рішення суду, не було встановлено фактичних обставин щодо того, якими саме наданими пільгами вони користувалися і були позбавлені, а також чи існує можливість такої компенсації.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що приймаючи рішення у даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі дослідили обставини, які мають значення для справи та не дали їм юридичну оцінку. За наведених прогалин судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з урахуванням положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства щодо відсутності можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, що відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради та представника позивачів - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - Рівненської обласна рада, про визнання дій протиправними та скасування незаконних рішень - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя М.М. Заїка

судді: С.В. Білуга

А.Ф. Загородній