Справа № 826/2542/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/2542/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2016 року № 826/2542/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Дочірнього підприємства "Компанія "ATLAS" (з 100% іноземним капіталом)

до

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2015,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Цивільний кодекс України, Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві при проведенні перевірки Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю “Теміс” фактично не здійсненні, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентом підтверджуються необхідними первинними документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Дочірнє підприємство «Компанія «ATLAS» (з 100% іноземним капіталом) є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В період з 18.08.2015 по 25.08.2015 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу від 14.08.2015 року № 1877, направлення від 18.08.2015 року №873/26-55-22-10 та згідно п.п. 75.1.2 п.п. 75.1 ст. 75 та п.п 78.1.1 ст. 78 Податкового кодексу України 2015 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Теміс» за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 31.08.2015 року № 313/26-55-22-10/22911050, яким встановлено порушення Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» :

- статті 185, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 201.4 , п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 107 610 грн. в тому числі: за листопад 2014 року – 107 610 грн.

Як встановлено під час розгляду справи, Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві під час проведення перевірки прийшла до висновку про неправомірність віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Теміс», оскільки правочини вчинені за участю позивача та його контрагента не спричинили настання реальних правових наслідків.

Щодо визначення позивачем податкових зобов’язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб’єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Не погоджуючись з висновками акт перевірки №313/26-55-22-10/22911050 позивач звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві та ДФС України з відповідними скаргами, проте за результатами розгляду останніх висновки акт перевірки №313/26-55-22-10/22911050 залишені без змін, а скарги Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» (з 100% іноземним капіталом) - без задоволення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

4 січня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Теміс», як постачальником, та Дочірнім підприємством «Компанія «ATLAS» (з 100% іноземним капіталом), як покупцем, укладено договір №040110. За умовами договору постачальник зобов’язується поставляти товар та передавати у власність покупця радіотехнічні вироби, а покупець зобов’язується приймати і оплачувати товар. Згідно пункту 1.3 договору постачальник гарантує, що товар, який поставляється, належить йому на праві власності, не знаходиться під арештом, заставою, не є предметом позовів з боку третіх осіб.

27 грудня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Теміс» та Дочірнє підприємство «Компанія «ATLAS» уклали додаткову угоду згідно якої договір №040110 підлягає пролонгації на кожний наступний календарний рік, якщо за один місяць до дати завершення дії Договору жодна із сторін не заявить про намір його розірвання відповдіним листом.

На виконання умов договору №040110 між Дочірнім підприємством «Компанія «ATLAS» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Теміс» підписано видаткові накладні:

- № Тем-000311 від 13 листопада 2014 року на загальну суму 40 518 грн.;

- № Тем-000322 від 25 листопада 2014 року на загальну суму 26 438, 40 грн.;

- № Тем-000324 від 28 листопада 2014 року на загальну суму 15 360 грн.;

- № Тем-000329 від 2 грудня 2014 року на загальну суму 18, 10 грн.;

- № Тем-000334 від 4 грудня 2014 року на загальну суму 5 059, 80 грн.;

- № Тем-000342 від 5 грудня 2014 року на загальну суму 27 079, 92 грн.;

- № Тем-000333 від 4 грудня 2014 року на загальну суму 30 470, 16 грн.;

- № Тем-000336 від 4 грудня 2014 року на загальну суму 3 257, 14 грн.;

- № Тем-000335 від 4 грудня 2014 року на загальну суму 31 917, 60 грн.;

- № Тем-000328 від 2 грудня 2014 року на загальну суму 14 050, 68 грн.;

- № Тем-000435 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 74 802 грн.;

- № Тем-000436 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 74 802 грн.;

- № Тем-000362 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 94 689, 72 грн.;

- № Тем-000368 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 98 486, 52 грн.;

- № Тем-000408 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 98 958, 48 грн.;

- № Тем-000409 від 24 грудня 2014 року на загальну суму 98 958, 48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теміс» виписало на користь позивача податкові накладні:

- № 14 від 13 листопада 2014 року на загальну суму 40 518 грн., в тому числі ПДВ – 6 753 грн.;

- № 2 від 3 листопада 2014 року на загальну суму 26 438, 40 грн., в тому числі ПДВ – 4 406, 40 грн.;

- № 5 від 3 жовтня 2014 року на загальну суму 15 360 грн., в тому числі ПДВ – 2 560 грн.;

- № 7 від 4 листопада 2014 року на загальну суму 5 059, 80 грн., в тому числі ПДВ – 843, 3 грн.;

- № 4 від 4 листопада 2014 року на загальну суму 27 079, 92 грн., в тому числі ПДВ – 4 513, 32 грн.;

- № 6 від 4 листопада 2014 року на загальну суму 30 470, 16 грн., в тому числі ПДВ – 5 078, 36 грн.;

- № 17 від 13 листопада 2014 року на загальну суму 3 257, 14 грн., в тому числі ПДВ – 542, 86 грн.;

- № 17 від 13 листопада 2014 року на загальну суму 3 257, 14 грн., в тому числі ПДВ – 542, 86 грн.;

- № 13 від 11 листопада 2014 року на загальну суму 31 917, 60 грн., в тому числі ПДВ – 5 319, 60 грн.;

- № 5 від 4 листопада 2014 року на загальну суму14 050, 68 грн., в тому числі ПДВ – 2 341, 78 грн.;

- № 11 від 7 листопада 2014 року на загальну суму 37 828, 44 грн., в тому числі ПДВ – 6 304, 74 грн.;

- № 12 від 7 листопада 2014 року на загальну суму 37 828, 44 грн., в тому числі ПДВ – 6 304, 74 грн.;

- № 54 від 30 жовтня 2014 року на загальну суму 94 689, 72 грн., в тому числі ПДВ – 15 781, 62 грн.;

- № 42 від 27 жовтня 2014 року на загальну суму 98 486, 52 грн., в тому числі ПДВ – 16 414, 42 грн.;

- № 43 від 27 жовтня 2014 року на загальну суму 98 958, 48 грн., в тому числі ПДВ – 16 493, 08 грн.;

- № 44 від 27 жовтня 2014 року на загальну суму 98 958, 48 грн., в тому числі ПДВ – 16 493, 08 грн.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що Дочірнім підприємством «Компанія «ATLAS» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Терміс» вчинені дії згідно укладених договорів, що підтверджується відповідними первинними документами.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача щодо відсутності фактичних правовідносин з контрагентами, оскільки суду надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення.

Відносно висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд зазначає про наступне.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб’єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

З акту перевірки Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві вбачається, що позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Терміс» на час перевірки є платниками податку на додану вартість.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців видами діяльності Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» є виробництво інших машин і устаткування загального призначення, виробництво компютерів і периферійного устаткування, неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Також позивач надав докази оренди офісного приміщенні та приміщення для розміщення складу та виробництва , які використовувалися на час проведення перевірки, копії свідоцтв про реєстрацію 14 транспортних засобів , які перебувають на балансі у підприємства, штатний розклад, технічну документацію виробника товару.

В матеріалах справи містяться докази подальшої реалізації товару, а саме: накладні на передачу готової продукції, видаткові накладні, податкові накладні.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи наведе приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» (з 100% іноземним капіталом) задовольнити повністю.

3. Судові витрати в сумі 2 017 (двісті тисячі сімнадцять) грн. 71 коп. стягнути на користь Дочірнього підприємства «Компанія «ATLAS» (з 100% іноземним капіталом) за рахунок державних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда