Справа № 816/4708/15
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 рокум. ПолтаваСправа №816/4708/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Шевченко О.С.,

представника позивача - Арзуманяна В.А.,

представника відповідача - Касумова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2015 року Приватне підприємство "Полтавський ливарно-механічний завод" (надалі - позивач, ПрАТ "ПЛМЗ") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2015:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1 204 108,75 грн;

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в загальному розмірі 5 828 126,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у загальному розмірі 2 360 290,00 грн;

- №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в загальному розмірі 255251,25 грн;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4524,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав про незгоду із висновками акта перевірки від 21.04.2015 №1767/16-01-22-01-09/31495420 та прийнятими на його підставі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи, що висновки перевірки не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на обставини, встановлені плановою виїзною документальною перевіркою позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, викладені у акті перевірки від 21.04.2015 №1767/16-01-22-01-09/31495420.

У ході судового розгляду справи представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмовому запереченні ДПІ у м. Полтаві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ПрАТ "ПЛМЗ" (ідентифікаційний код 31495420) 08.06.2001 зареєстроване в якості юридичної особи /т. 4, а.с. 36-39/. Позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві та є платником податку на додану вартість.

У період з 02.03.2015 по 30.03.2015 працівниками ДПІ у м. Полтаві проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ "ПЛМЗ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оскаржено.

За результатами перевірки контролюючим органом 21.04.2015 складено акт №1767/16-01-22-01-09/31495420 /т. 1, а.с. 42-119/, в якому зафіксовано, окрім іншого, порушення позивачем вимог:

- пункту 44.1 статті 44, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пункту 138.2, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 140.3 статті 140, пункту 141.1 статті 141, підпункту 153.1.4 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на 1087980,00 грн, за 2014 рік - 4740146,00 грн та заниження податку на прибуток за 2013 рік на 882556,00 грн, за 2014 рік - на 80731,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України щодо заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, у загальному розмірі 1888232,00 грн, завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань наступних звітних податкових періодів у розмірі 204201,00 грн та завищення від'ємного значення за грудень 2014 року у розмірі 4524,00 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки, ДПІ у м. Полтаві 07.05.2015 сформовано податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ПрАТ "ПЛМЗ" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1 204 108,75 грн (у т.ч., 963287,00 грн - основний платіж, 240821,75 грн - штрафні (фінансові) санкції) /т. 1, а.с. 12; т. 3, а.с. 212/;

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в загальному розмірі 5 828 126,00 грн (з них: 1087980,00 грн - за 2013 рік, 4740146,00 грн - за 2014 рік) /т. 1, а.с. 11; т. 3, а.с. 214/;

- №, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у загальному розмірі 2 360 290,00 грн (у т.ч., за основним платежем - 1888232,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 472058,00 грн) /т. 1, а.с. 10; т. 3, а.с. 211/;

- №, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 204201,00 грн та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 51050,25 грн /т. 1, а.с. 14; т. 3, а.с. 215/;

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року у розмірі 4524,00 грн /т. 1, а.с. 13; т. 3, а.с. 213/.

Не погодившись із правомірністю означених податкових повідомлень-рішень, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку оспорюваному податковому повідомленню-рішенню ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1204108,75 грн (у т.ч., 963287,00 грн - основний платіж, 240821,75 грн - штрафні (фінансові) санкції), суд встановив такі обставини.

Зі змісту наданого відповідачем розрахунку /т. 4, а.с. 34/ суд встановив, що донараховане позивачу вказаним податковим повідомленням-рішенням грошове зобов'язання зі сплати податку на прибуток у загальному розмірі 963287,00 грн включає в себе:

- 635813,91 грн податку на прибуток, донарахованого у зв'язку з неправомірним, на переконання контролюючого органу, віднесенням до рядка 05.1 СВ Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік вартості сировини та матеріалів у загальному розмірі 3346389,00 грн, використаних для виробництва литва, у розмірі 100% від завантаження, тоді як вихід готового литва склав відносно сталі 48-52%, відносно ковкого чавуну - 50% від завантаженої сировини;

- завищення витрат у розмірі 324625,00 грн, сформованих у 2013 році за рахунок господарських правовідносин з ПП "Сієра-сервіс" //;

- завищення витрат у розмірі 350000,00 грн, сформованих у 2013 році за рахунок господарських правовідносин з ТОВ "ЛТД-Спецкомтор" (правонаступник ТОВ "ТФ Регіон") //;

- завищення витрат у розмірі 792268,00 грн, сформованих протягом 2013-2014 років за рахунок господарських правовідносин з ПП "Укрспецмонтаж-1" //;

- заниження доходів у розмірі 116516,00 грн, внаслідок допущення арифметичної помилки у Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік;

- завищення витрат у розмірі 163735,00 грн, у зв'язку з неправомірним віднесенням до їх складу суми відсотків, нарахованої за користування кредитними коштами.

Як зазначено у акті перевірки від 21.04.2015 №1767/16-01-22-01-09/31495420 /т. 1, а.с. 45-46/, на порушення положень підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України позивачем не включено до складу доходів від операційної діяльності за 2013 рік дохід від реалізації товарів, відображений підприємством по рахунку 702 "Дохід від реалізації товарів", у розмірі 18510,00 грн.

Так, відповідно до підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135 Податкового кодексу України (тут та надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо).

За твердженням представника відповідача, у ході проведення перевірки податковим ревізором-інспектором на підставі наданих ПрАТ "ПЛМЗ" оборотно-сальдових відомостей, журналів-ордерів по рахунку 702 "Дохід від реалізації товарів" та первинних документів щодо реалізації товарів виявлено факт не включення позивачем до доходів від операційної діяльності за 2013 рік доходу від реалізації товарів у розмірі 18510,00 грн.

Разом з цим, судом досліджено податкову декларацію ПрАТ "ПЛМЗ" з податку на прибуток підприємства за 2013 рік /т. 3, а.с. 233/, зі змісту якої встановлено, що загальний дохід, який враховується при визначенні об'єкта оподаткування, позивачем задекларовано у розмірі 50 315 520,00 грн.

На вимогу суду позивачем надано довідку-розрахунок, зі змісту якої встановлено, що розрахована платником податку сума загального річного оподатковуваного доходу у розмірі 50 315 520,00 грн включає, окрім іншого, суму доходу від продажу товарів, відображену за дебетом рахунку 702, кредитом рахунку 361, у розмірі 18510,00 грн /т. 4, а.с. 170/.

Отже, позивачем задекларовано дохід від реалізації товарів у розмірі 18510,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє як необґрунтовані доводи контролюючого органу про заниження ПрАТ "ПЛМЗ" доходів від операційної діяльності за 2013 рік шляхом неврахування при складенні податкової звітності з податку на прибуток за відповідний звітний (податковий) період суми доходу від реалізації товарів у розмірі 18510,00 грн.

Крім того, акт перевірки містить висновок про порушення платником податку вимог підпункту 153.1.4 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України у зв'язку з неврахуванням у складі іншого доходу за 2013 рік доходу у вигляді позитивної різниці між доходом від продажу та балансовою вартістю валюти у розмірі 98006,00 грн /т. 1, а.с. 46/.

Так, відповідно до підпункту 153.1.4 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій з продажу іноземної валюти та банківських металів до складу доходів або витрат платника податку відповідно включається позитивна або від'ємна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти, металів.

Перевіркою встановлено та відображено у акті перевірки, що за спірний період собівартість реалізованої позивачем іноземної валюти (рахунок 942) склала 7 409 996,00 грн, а дохід від реалізації іноземної валюти (рахунок 711) за 2013 рік становив 7 508 002,00 грн. Таким чином, позитивна різниця між доходом від продажу та балансовою вартістю такої валюти склала 98006,00 грн (7 508 002,00 грн - 7 409 996,00 грн).

Представники позивача у ході судового розгляду справи наявність даного порушення визнали, наведені вище доводи контролюючого органу жодним чином не спростували. Більше того представниками позивача в ході судового розгляду визнано, що дане порушення дійсно мало місце.

А відтак, суд погоджується з висновками ДПІ у м. Полтаві про порушення платником податку вимог підпункту 153.1.4 пункту 153.1 статті 153 Податкового кодексу України та, як наслідок, заниження доходу за 2013 рік у розмірі 98006,00 грн.

Вищеописані два порушення загалом становлять суму заниженого позивачем оподатковуваного доходу у розмірі 116516,00 грн.

Також акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 140.3 статті 140 Податкового кодексу України, у зв'язку з безпідставним віднесенням до рядка 05.1 СВ Декларації з податку на прибуток підприємства "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" вартості сировини та матеріалів, використаних для виробництва литва, у розмірі 100% від завантаження, тоді як вихід годного литва склав відносно сталі 48-52%, відносно ковкого чавуну - 50% від завантаженої сировини. У зв'язку з наведеним, відповідач стверджує про завищення позивачем значення рядка 05.1 СВ Декларації з податку на прибуток підприємства "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" загалом у розмірі 8 388 533,00 грн, у т.ч.: за 2013 рік - 4 434 369,00 грн, за 2014 рік - 3 954 164,00 грн /т. 1, а.с. 48-56/.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу, суд виходить з такого.

Як пояснили в ході судового розгляду справи представники позивача, у спірний період ПрАТ "ПЛМЗ" займалось виробництвом литва, а саме:

- чавуну марок ИЧ 300Х18Г3, СЧ 20, Вч 700, ЧХ 22, ЧХ-32 ГОСТ 7769-82, ИМЧ 2, СЧ 20 (марганцевий), ИЧХ28Н2, ЧЖ-1,

- сталі марок Ст 25Л ГОСТ 977-88, 35 л, Ст 45Л ГОСТ 977-88, 20х13л ГОСТ 977-88, Ст45Л ГОСТ 977-88, 30х13 ГОСТ 977-88, 55л

- сплаву СП 6-2 (ПЛМС 6).

Списання сировини та матеріалів у виробництво у кожному конкретному випадку позивач здійснював на підставі актів списання, копії яких залучено до матеріалів справи /томи 1, 2, 3/.

Стверджуючи про завищення позивачем собівартості виготовленого литва за 2013-2014 роки, відповідач виходив з того, що позивач відніс до витрат вартість 100% сировини, використаної для виробництва такого литва. Однак, при завантаженні сировини та матеріалів у загальному розмірі 100% вихід готового литва складав відносно сталі 48-52%, відносно ковкого чавуну - 50% від завантаженої сировини.

При цьому розрахунок суми завищення відповідач здійснив шляхом віднімання від загальної вартості сировини (23 427 474,82 грн) вартості зворотних відходів (219 967,89 грн) та собівартості виготовленого литва (14 818 974,60 грн). У свою чергу, собівартість виготовленого литва відповідачем розраховано шляхом множення собівартості 1т використаної сировини на фактичну вагу виготовленого литва /т. 1, а.с. 48-55/.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

А згідно з частиною другою статті 9 названого Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши в судовому засіданні копії актів списання сировини та матеріалів за 2013-2014 роки суд встановив, що вони відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому є первинними документами у розумінні пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України та приймаються судом як належні докази у справі.

У судовому засіданні 21.04.2016 судом заслухано пояснення директора з виробництва ПрАТ "ПЛМЗ" Хохлова А.І., який пояснив, що позивач здійснює виробництво унікальних за своїм складом сплавів та литва, процес та технологію виробництва яких розроблено самим підприємством. У свою чергу, технічні нормативи використання сировини та матеріалів на 1т годного литва розробляє директор по виробництву, а затверджує своїм наказом генеральний директор або директор з технологій і якості ПрАТ "ПЛМЗ".

За твердженням директора з виробництва ПрАТ "ПЛМЗ" Хохлова А.І., ГОСТи, що зазначені у назвах окремих видів сталі та чавуну, не містять нормативів норм природного убутку та технічних (виробничих) втрат, а тому підприємство розраховує їх відповідно до показників фактичного виробництва.

Водночас у науковій літературі з питань ливарного виробництва визначено, що показники виходу годного литва при виробництві сталі і чавуну становлять 46-50% від металозавалки відносно сталі та 48-50% - відносно чавуну /т. 4, а.с. 149-155/.

У матеріалах справи в якості додатків до актів списання матеріалів додатково містяться копії розроблених позивачем технічних нормативів використання сировини та матеріалів на 1т годного литва відповідного кожного виду продукції, виробництво якої здійснює ПрАТ "ПЛМЗ" /томи 1, 2, 3/.

Дані технічні нормативи затверджено наказами ПрАТ "ПЛМЗ" від 09.01.2013 №4-П, від 10.01.2014 №6-П, копії яких залучено до матеріалів справи /т. 4, а.с. 137-138/.

Як пояснив директор з виробництва ПрАТ "ПЛМЗ" Хохлов А.І., у ході виробництва сталі, чавуну та сплавів утворюються три групи відходів: 1) сировина та матеріали, що повертаються з виробництва та можуть бути використані у подальшому; 2) металолом, що не може бути безпосередньо використаний у виробництві сталі, чавуну та сплавів у зв'язку з високим ступенем забруднення та неможливістю очищення у ході технологічного процесу; 3) шлаки та виробниче сміття.

Крім того, пояснив, що в процесі технологічного виробництва литва неминучим є природній убуток у вигляді угару у межах норм, визначених технологічним нормативами виробництва.

У свою чергу бухгалтер ПрАТ "ПЛМЗ" Шевцова Н.О. пояснила, що повернуті з виробництва після їх обробки сировина та матеріали, придатні для подальшого використання у інших технологічних процесах (позиції 1-2 з пояснень директора з виробництва), позивач приймає на облік за рахунком 201 "Сировина й матеріали" та використовує у майбутніх періодах, на підтвердження чого позивачем надано вибірку з картки рахунку 201 "Возврат Сч-20" /т. 4, а.с. 156-160/ та витяг з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 за 2015 рік із зазначенням кількості та вартості повернутої сировини /т. 4, а.с. 161-164/.

При цьому за результатами обліку повернутих з виробництва сировини та матеріалів фінансовий відділ ПрАТ "ПЛМЗ" коригує у бік зменшення собівартість, що підтверджено наданими позивачем вибіркою з картки рахунку 201 "Возврат Сч-20" /т. 4, а.с. 156-160/ та витягом з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 за 2015 рік із зазначенням кількості та вартості повернутої сировини /т. 4, а.с. 161-164/.

За таких обставин, суд зауважує, що позивачем спростовано доводи контролюючого органу про віднесення ПрАТ "ПЛМЗ" до собівартості готового литва вартості 100% сировини та матеріалів, завантажених для виробництва такого литва.

Не придатні для подальшого використання рештки виробництва вивозяться підприємством як сміття, на підтвердження чого надано копії податкових декларацій з екологічного податку за спірний період /т. 4, а.с. 185-230/.

Технологічний процес виробництва литва відтворено позивачем та зображено на наданих до суду роздруківках фотокарток /т. 4, а.с. 247; т. 5, а.с. 1-18/.

Суд враховує, що згідно з підпунктом 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

А відповідно до пункту 140.3 статті 140 Податкового кодексу України до витрат не включається сума фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, або іншим органом, визначеним законодавством України.

Враховуючи вищенаведені пояснення представників позивача щодо технологічного процесу виробництва сталі, чавуну та сплавів, суд, дослідивши надані ПрАТ "ПЛМЗ" документи щодо витрат сировини та матеріалів на виробництво годного литва, дійшов висновку про те, що позивач правомірно врахував у собівартості виготовленого литва вартість сировини та матеріалів, безпосередньо використаних для такого виробництва та провів зменшення відповідних витрат на вартість повернутих з виробництва сировини та матеріалів. Наведене, у свою чергу, спростовує доводи контролюючого органу про віднесення позивачем до собівартості виготовленої продукції 100% вартості затрачених сировини та матеріалів.

Як встановлено судом із розрахунків контролюючого органу, наведених у акті перевірки /т. 1, а.с. 48-56/, останнім не враховано коригування позивачем собівартості виготовленої продукції на вартість повернутих з виробництва сировини та матеріалів. Крім того, відповідачем не враховано норми природного убутку («угару») та виробничі втрати у процесі технологічного виробництва литва, встановлені технічними нормативами, затвердженими на підприємстві позивача, а також відходи виробництва, обсяг яких підтверджується податковими деклараціями позивача з екологічного податку за спірний період.

За таких обставин, суд відхиляє як необґрунтовані доводи контролюючого органу про завищення собівартості виготовленого литва.

Окрім того, акт перевірки містить висновок про те, що на порушення вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України ПрАТ "ПЛМЗ" завищено обсяг витрат за спірний період у загальному розмірі 2 252 875,00 грн, у т.ч.: за 2013 рік - 1 182 125,00 грн, за 2014 рік - 1 070 750,00 грн у зв'язку з неправомірним віднесенням до їх складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей у ПП "Сієра-Сервіс" (), ТОВ "ЛТД-Спецкомтор" (правонаступник ТОВ "ТФ Регіон") //, ПП "Укрспецмонтаж-1" ().

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ПрАТ "ПЛМЗ" (покупець) та ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон", ПП "Укрспецмонтаж-1" укладено аналогічні за змістом договори поставки від 31.07.2013 №31/7-1 /т. 3, а.с. 83-86/, від 21.10.2013 №2013/44/1 /т. 3, а.с. 99-103/, від 26.11.2013 №2013/48 /т. 3, а.с. 110-114/ відповідно, за умовами яких постачальники зобов'язувались виготовити згідно креслень, наданих покупцем, та передати у власність покупця дерев'яні модельні комплекти, а покупець - прийняти та оплатити їх.

Стверджуючи про завищення позивачем витрат по господарським правовідносинам із зазначеними вище контрагентами відповідач виходив з того, що за даними податкової звітності у вказаних суб'єктів господарювання відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності з виробництва модельних оснасток за замовленням ПрАТ "ПЛМЗ".

Крім того, контролюючий орган зазначив, що відповідно до наданих на перевірку товарно-транспортних накладних перевезення товарів від ПП "Сієра-Сервіс" та ТОВ "ТФ Регіон" здійснював фізична особа - підприємець ОСОБА_5 автомобілем Супер МАЗ НОМЕР_1, власником якого за даними АІС "Автомобіль" є ПП КП "Валентина" /т. 4, а.с. 129-130/. При цьому згідно переліку видів діяльності ФОП ОСОБА_5 останній має право здійснювати такі види діяльності: прісноводне рибальство, аквакультура, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Наведене, на переконання відповідача, ставить під сумнів можливість надання ФОП ОСОБА_5 послуг з перевезень вантажів позивачу.

Також позивачем на перевірку не надано відомостей щодо перевезення вантажів від ПП "Укрспецмонтаж-1".

Окрім того, контролюючим органом використано наявну податкову інформацію, а саме - акт ДПІ у м. Полтаві від 24.09.2014 №5312/16-01-22-01-09/37238122 "Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки ПП "Укрспецмонтаж-1" з питань правомірності формування податкового кредиту під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ "Надрапромвидобування", ПП "Голд Таймс", ПП "Експоінструмент", у якому вказано на порушення ПП "Укрспецмонтаж-1" вимог Податкового кодексу України в частині завищення суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податкового кредиту за жовтень-грудень 2013 року, січень-лютий 2014 року /т. 3, а.с. 226-230/.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу у їх сукупності, суд виходить з такого.

За приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, даною нормою визначено, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд зазначає, що за умовами згаданих вище договорів поставки найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цими договорами, визначаються у специфікаціях, що є невід'ємними частинами даних договорів /пункту 1.2./.

Пунктом 3.1. договорів поставки визначено, що поставка здійснюється на умовах самовивозу продукції покупцем зі складу постачальників.

Разом з товаром постачальники надають покупцю такі документи: рахунок-фактура, податкова накладна, видаткова накладна, сертифікат якості (за наявності) /пункт 3.3. договорів поставки/.

Покупець зобов'язаний прийняти продукцію та сплатити постачальнику ціну за товар, передбачену у специфікаціях або рахунках-фактурах до договорів. Покупець здійснює оплату вартості товару шляхом 100% передоплати або 100% післяплати (за домовленістю) в безготівковому порядку через перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця /пункти 4.1., 4.2. договорів поставки/.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій між ПрАТ "ПЛМЗ" та ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон", ПП "Укрспецмонтаж-1" позивачем надано: специфікації /т. 3, а.с. 87-88, 104/, податкові накладні /т. 6, а.с. 42-54, 77/, видаткові накладні /т. 3, а.с. 90, 95, 108, 120, 135, 150, 155, 162-163, 168, 172, 174, 182/.

Дослідивши в судовому засіданні копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

У свою чергу, надані позивачем видаткові накладні відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а отже є первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Акт перевірки та письмові заперечення відповідача проти позову не містять посилань на дефекти змісту та форми зазначених податкових і видаткових накладних.

До того ж, відповідач не заперечує, що на дату складення податкових та видаткових накладних ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон", ПП "Укрспецмонтаж-1" були у встановленому законом порядку зареєстровані як юридичні особи, мали необхідний обсяг цивільної правосуб'єктності, а також були зареєстровані платниками ПДВ.

А відтак, перелічені специфікації, податкові та видаткові накладні є належними у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України документальними підтвердженнями замовлення та придбання позивачем у згаданих контрагентів дерев'яних модельних оснасток.

Крім того, позивачем на вимогу суду надано копії креслень дерев'яних модельних оснасток, на основі яких постачальниками було виготовлено відповідну продукцію /т. 6, а.с. 55-76/.

Позивачем у повному обсязі проведено оплату вартості виготовлених товарів, що підтверджено залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями /т. 3, а.с. 92, 93, 105, 106, 132, 133, 136, 153, 158-161, 166, 177-180/ та не заперечується відповідачем.

Як пояснили в ході судового розгляду справи представники позивача, перевезення виробів від ПП "Сієра-Сервіс" та ТОВ "ТФ Регіон" здійснював на умовах самовивозу ФОП ОСОБА_5 На підтвердження даних пояснень позивачем до матеріалів справи надано копії: договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.03.2013 №1/3/13-1 /т. 4, а.с. 132-135/, актів виконаних робіт про здійснення вантажних перевезень /т. 4, а.с. 85-87/, товарно-транспортних накладних /т. 3, а.с. 91, 96, 109/, витяг з картки по рахунку 631 за 2013 рік /т. 4, а.с. 84/.

Суд зауважує, що згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

При цьому за приписами статті 1 названого Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

У свою чергу, господарською операцією, відповідно до положень статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Про реальність здійснення господарських операцій свідчать, окрім іншого, наявність руху активів, ділової мети та змін у структурі активів платника податку.

При дослідженні факту здійснення господарської операції мають досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. При цьому, перевіряючи факт здійснення господарської операції, на підставі якої платником податків сформовано дані податкового обліку, суд досліджує товарність такої операції в сукупності чинників, що впливають на її реальний зміст. Зокрема, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції.

Суд враховує, що придбані у ПП "Сієра-Сервіс", ПП "Укрспецмонтаж-1" та ТОВ "ТФ Регіон" товарно-матеріальні цінності (дерев'яні модельні оснастки) позивач оприбуткував по рахунку 1531 "Придбання інших необоротних матеріалів", що підтверджено наданими суду витягами з картки рахунку у розрізі контрагентів /т. 3, а.с. 81-82, 97-98, 115-118, 139-148/ та прибутковими накладними /т. 3, а.с. 89, 94, 107, 119, 134, 149, 154, 162, 167, 171, 173, 181/.

Як пояснив у судовому засіданні 21.04.2016 директор з виробництва ПрАТ "ПЛМЗ" Хохлов А.І., підприємство позивача займається виготовленням ґрунтових та водяних насосів, агрегатів і запасних частин до них. Технологія виробництва означеної продукції передбачає використання дерев'яної модельної оснастки, у яку у сухому сипучому стані закладаються компоненти для виготовлення заготовок із металу.

Технологічний процес виробництва відтворено позивачем та зображено на наданих до суду роздруківках фотокарток /т. 4, а.с. 247: т. 5, а.с. 1-18/.

Використання у господарській діяльності придбаних у ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1" дерев'яних модельних оснасток підтверджено залученими до матеріалів справи копіями актів на списання основних засобів /т. 4, а.с. 72-74; т. 5, а.с. 249-250; т. 6, а.с. 1-41/ та актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів /т. 5, а.с. 23-248/.

Враховуючи наявність доказів фактичного переміщення, отримання, оприбуткування та використання у власній господарській діяльності придбаних у ПП "Сієра-Сервіс" та ТОВ "ТФ Регіон" товарів, суд відхиляє як необґрунтовані твердження відповідача про безтоварність таких операцій, мотивовані відсутністю у визначених видах діяльності перевізника - ФОП ОСОБА_5 такого виду діяльності як вантажні перевезення.

Стосовно посилань відповідача на те, що за інформацією з Національної бази даних "Автомобіль" станом на 23.04.2015 ОСОБА_5 не мав зареєстрованих транспортних засобів /т. 4, а.с. 129/, суд звертає увагу на те, що наведена обставина не позбавляє права даної особи отримати відповідний автотранспорт у оренду чи інше право користування.

Щодо транспортування товарів від ПП "Укрспецмонтаж-1" суд встановив, що його було здійснено власним автотранспортом позивача - автомобілем КАМАЗ 55111 д.н.з. НОМЕР_2, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено копії: інвентарної картки основних засобів /т. 4, а.с. 88/, довідки-рахунка серії МОЛ №275756 /т. 4, а.с. 89/, акта введення в експлуатацію основних засобів від 30.09.2002 /т. 4, а.с. 90/, наказу про прийняття на роботу водія від 13.11.2012 №490/к /т. 4, а.с. 141/, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /т. 4, а.с. 142/, посвідчення водія /т. 4, а.с. 143/, подорожніх листів вантажного автомобіля /т. 3, а.с. 130-131, 137-138, 151-152, 156-157, 164-165, 169-170, 175-176, 183-184/.

Посилання контролюючого органу на відомості, викладені в акті ДПІ у м. Полтаві від 24.09.2014 №5312/16-01-22-01-09/37238122 "Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки ПП "Укрспецмонтаж-1" з питань правомірності формування податкового кредиту під час здійснення фінансово-господарських відносин з ПП "Голд Таймс", ТОВ "Надрапромвидобування", ПП "Експоінструмент", не приймаються судом в якості достатніх обґрунтувань правомірності оспорюваних рішень, оскільки отримання податковою інспекцією акта перевірки контрагента платника податків, в якому викладені висновки про вчинення таким контрагентом нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, адже акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

До того ж, зазначений акт перевірки не містить висновків про безтоварність господарських операцій позивача з ПП "Укрспецмонтаж-1", адже останні у ході проведення такої перевірки дослідженню не підлягали.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про товарність спірних господарських операцій ПрАТ "ПЛМЗ" щодо придбання дерев'яних модельних оснасток у ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1".

Суд акцентує увагу на тому, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов'язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Так само, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на безпідставне формування показників податкової звітності.

А відтак, висновки контролюючого органу про порушення ПрАТ "ПЛМЗ" вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України не відповідають дійсності.

Як наслідок, суд констатує, що за результатами перевірки відповідач протиправно зменшив витрати ПрАТ "ПЛМЗ", що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, за спірний період по господарським операціям із згаданими вище контрагентами загалом у розмірі 2252875,00 грн, у т.ч.: за 2013 рік - 1182125,00 грн, за 2014 рік - 1070750,00 грн.

Акт перевірки також містить висновок про порушення позивачем вимог пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України, у зв'язку з включенням до рядка 06.3 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік "Фінансові витрати" суми відсотків у розмірі 163735,00 грн, нарахованих за кредитним договором з ПАТ "Полтава-банк", кошти за яким використані на погашення заборгованості гр. ОСОБА_7 перед ПАТ "ОТП Банк" на суму 1856000,00 грн на підставі договору про відступлення права вимоги.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ "Полтава-банк" укладено кредитний договір від 08.07.2014 №4312, за умовами якого банк надає в користування позичальнику кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії для виконання позичальником заходів з придбання об'єктів нерухомого майна, обладнання, транспортних засобів, матеріалів, запасів ТМЦ, виплати заробітної плати, сплати обов'язкових бюджетних платежів, погашення кредиторської заборгованості, інших поточних виробничих витрат та поновлення обігових коштів у загальному розмірі 3000000,00 грн /т. 1, а.с. 152-158/.

На підставі даного договору позивачем 24.07.2014 отримано кредитні кошти у розмірі 1856000,00 грн, що платіжними дорученнями від 24.07.2014 №№1615, 1616 перераховані ПАТ "ОТП Банк" на підставі договорів відступлення права вимоги від 24.07.2014 за кредитними договорами від 23.06.2008 №СМ-SME702/223/2008 та №СМ-SME702/224/2008 /т. 4, а.с. 236-239, 244/.

За змістом зазначених договорів відступлення права вимоги від 24.07.2014 ПАТ "ОТП Банк" (первісний кредитор) передало ПрАТ "ПЛМЗ" (новий кредитор) право вимоги за кредитними договорами від 23.06.2008 №СМ-SME702/223/2008 та №СМ-SME702/224/2008, укладеними між ПАТ "ОТП Банк" та гр. ОСОБА_7

Пунктом 3 договорів про відступлення права вимоги передбачено, що ціна відступлення права вимоги за кредитним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора становить 928000,00 грн.

Таким чином, перераховані позивачем 24.07.2014 платіжними дорученнями №№1615, 1616 кошти на рахунок ПАТ "ОТП Банк" у загальному розмірі 1856000,00 грн є оплатою за відступлення права вимоги до гр. ОСОБА_7 /928000,00 грн х 2/.

Кошти у розмірі 1856000,00 грн позивач отримав за кредитним договором з ПАТ "Полтава-банк" від 08.07.2014 №4312. На дану суму коштів нараховані відсотки у розмірі 163735,00 грн, що позивачем не заперечується.

Згідно з пунктом 141.1 статті 141 Податкового кодексу України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Виходячи з наведеної норми, позивач мав право включити до рядка 06.3 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік "Фінансові витрати" суму відсотків у розмірі 163735,00 грн за умови, що нарахування таких відсотків пов'язано з провадженням позивачем господарської діяльності.

Представники позивача у ході судового розгляду справи не змогли пояснити, з яким саме видом господарської діяльності ПрАТ "ПЛМЗ" пов'язана необхідність придбання права вимоги до гр. ОСОБА_7 та сплата у зв'язку з цим коштів на користь ПАТ "ОТП Банк".

Окрім того, судовим розглядом встановлено, що у подальшому ПрАТ "ПЛМЗ" укладено договори відступлення права вимоги за кредитними договорами від 23.06.2008 №СМ-SME702/223/2008 та №СМ-SME702/224/2008 з гр. ОСОБА_7, за умовами яких останній набув прав нового кредитора у зобов'язанні. У зв'язку з наведеним, у зобов'язанні за кредитними договорами від 23.06.2008 №СМ-SME702/223/2008 та №СМ-SME702/224/2008 до ОСОБА_7 перейшли права кредитора та боржника, з огляду на що зобов'язання перестало існувати /т. 4, а.с. 232-235/.

На неодноразову вимогу суду позивач не надав пояснень та документальних підтверджень відносно того, яким чином означена спірна господарська операція пов'язана з веденням ПрАТ "ПЛМЗ" звичайної господарської діяльності.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на віднесення до складу фінансових витрат за 2014 рік суми нарахованих відсотків у розмірі 163735,00 грн.

А відтак, суд підтверджує правомірність доводів відповідача про порушення ПрАТ "ПЛМЗ" вимог пункту 141.1 статті 141 Податкового кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, варто констатувати, що судовим розглядом спростовано доводи ДПІ у м. Полтаві про:

- завищення позивачем значення рядка 05.1 СВ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на 3 346 389,00 грн, у зв'язку з включенням до собівартості готової продукції 100% вартості сировини та матеріалів, використаних для виробництва литва (стосовно даного порушення податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2015 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток у розмірі 635813,91 грн /3 346 389,00 грн х 19%/);

- завищення витрат у розмірі 324625,00 грн, сформованих у 2013 році за рахунок господарських правовідносин з ПП "Сієра-сервіс" (стосовно даного порушення податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2015 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток у розмірі 61678,75 грн /324625,00 грн х 19%/);

- завищення витрат у розмірі 350000,00 грн, сформованих у 2013 році за рахунок господарських правовідносин з ТОВ "ЛТД-Спецкомтор" (стосовно даного порушення податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2015 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток у розмірі 66500,00 грн /350000,00 грн х 19%/);

- завищення витрат у розмірі 507500,00 грн за 2013 рік та 284768,00 грн за 2014 рік, сформованих за рахунок господарських правовідносин з ПП "Укрспецмонтаж-1" (стосовно даного порушення податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2015 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток у розмірі 147683,24 грн /(507500,00 грн х 19%) + (284768,00 грн х 18%)/);

- заниження доходів у розмірі 18510,00 грн, внаслідок допущення арифметичної помилки у Декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (стосовно даного порушення податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2015 № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток у розмірі 3516,90 грн /18510,00 грн х 19%/).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення ПрАТ "ПЛМЗ" суми грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем у розмірі 915193,00 грн (635813,91 грн + 61678,75 грн + 66500,00 грн + 147683,24 грн + 3516,90 грн).

Крім того, як підтверджено розрахунком штрафних (фінансових) санкцій до податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 №, відповідні санкції нараховані у розмірі 25% від суми основного грошового зобов'язання.

Отже, зазначене податкове повідомлення-рішення, окрім іншого, необхідно визнати протиправним та скасувати в частині нарахування ПрАТ "ПЛМЗ" суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 228798,25 грн (915193,00 грн х 25%).

У свою чергу, за результатами судового розгляду справи підтверджено правомірність доводів контролюючого органу про завищення позивачем витрат у розмірі 163735,00 грн, у зв'язку з неправомірним віднесенням до їх складу суми відсотків, нарахованої за користування кредитними коштами та заниження доходів у розмірі 98006,00 грн, внаслідок допущення арифметичної помилки у Податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік. А тому, в даній частині позовних вимог позивачу належить відмовити.

Відтак, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № необхідно визнати протиправним та скасувати в частині збільшення ПрАТ "ПЛМЗ" суми грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1143991,25 грн (915193,00 грн + 228798,25 грн).

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 5 828 126,00 грн (з них: 1087980,00 грн - за 2013 рік, 4740146,00 грн - за 2014 рік), суд виходить з такого.

Зі змісту наданого відповідачем розрахунку /т. 4, а.с. 33/ суд встановив, що донараховане позивачу вказаним податковим повідомленням-рішенням спірне грошове зобов'язання зі сплати податку на прибуток у загальному розмірі 5 828 126,00 грн включає в себе:

- зобов'язання у розмірі 5 042 144,00 грн (з них: 1087980,00 - за 2013 рік, 3954164,00 грн - за 2014 рік), у зв'язку з неправомірним, на переконання контролюючого органу, віднесенням до рядка 05.1 СВ Декларацій з податку на прибуток підприємства за 2013-2014 роки вартості сировини та матеріалів, використаних для виробництва литва, у розмірі 100% від завантаження, тоді як вихід готового литва склав відносно сталі 48-52%, відносно ковкого чавуну - 50% від завантаженої сировини;

- завищення витрат за 2014 рік у розмірі 785982,00 грн, сформованих за рахунок господарських правовідносин з ПП "Укрспецмонтаж-1" //.

Правову оцінку наведеним доводам контролюючого органу судом надано вище.

Оскільки за результатами розгляду справи спростовано доводи відповідача про віднесення позивачем до собівартості готової продукції 100% вартості сировини та матеріалів, використаних для виробництва литва, а також підтверджено правомірність відображення у податковому та бухгалтерському обліку господарських правовідносини з ПП "Укрспецмонтаж-1", податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № належить визнати протиправним та скасувати повністю.

З приводу податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 №, №, №, що стосуються об'єкта оподаткування податком на додану вартість, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що рішення про збільшення ПрАТ "ПЛМЗ" суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість у загальному розмірі 2 360 290,00 грн; зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 204201,00 грн та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 51050,25 грн, а також зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року на 4524,00 грн відповідач прийняв з огляду на визнання безтоварними господарських операцій позивача з ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1" та у зв'язку з ненарахуванням податкових зобов'язань на вартість сировини, що фактично не використана у виробництві литва. Крім того, відповідач зауважив, що на порушення вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України позивач зайво включив до складу податкового кредиту суму ПДВ у загальному розмірі 2050,19 грн за рахунок подвійного відображення податкових накладних від 04.03.2014 №1 та від 11.03.2014 №4, виписаних ПВТП "Кисеньбуд" ().

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом а) пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу положень пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вище судом надано правову оцінку господарським операціям позивача з ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1", за результатами чого визнано правомірним відображення позивачем у податковому обліку результатів господарських правовідносин з даними контрагентами.

З урахуванням наведеним вище висновків, суд зазначає, що позивач правомірно, на підставі виписаних ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1" податкових накладних, сформував спірний податковий кредит.

Відповідно висновки ДПІ у м. Полтаві про завищення позивачем податкового кредиту по господарським правовідносинам з даними контрагентами на суму у загальному розмірі 450575,00 грн не відповідають фактичним обставинам справи.

Окрім того, як визначено абзацом "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Так, на переконання відповідача, ПрАТ "ПЛМЗ" безпідставно не нарахувало податкові зобов'язання зі сплати ПДВ за 2013-2014 роки у загальному розмірі 1 677 706,47 грн на різницю між вартістю фактично завантаженої сировини для виробництва литва та вартістю зворотних відходів такого виробництва.

Разом з цим, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позивач правомірно визначив собівартість виготовленого литва та оподаткував вартість сировини та матеріалів, використаних для його виробництва, а зворотні відходи такого виробництва утворені в межах норм убутку, відходів та браку.

Підстави для оподаткування повернутих з виробництва матеріалів відсутні, оскільки в такому разі матиме місце подвійне оподаткування одних і тих самих матеріалів.

До того ж, як пояснила в ході судового розгляду справи бухгалтер ПрАТ "ПЛМЗ" Шевцова Н.О., у бухгалтерському обліку підприємства остаточна собівартість виготовленого литва відображається з урахуванням її коригування на вартість повернутих з виробництва сировини та матеріалів, на підтвердження чого позивачем надано вибірку з картки рахунку 201 "Возврат Сч-20" /т. 4, а.с. 156-160/ та витяг з оборотно-сальдової відомості по рахунку 201 за 2015 рік із зазначенням кількості та вартості повернутої сировини /т. 4, а.с. 161-164/.

За таких обставин, суд відхиляє як необґрунтовані доводи контролюючого органу про необхідність нарахування податкових зобов'язань зі сплати ПДВ на різницю між вартістю фактично завантаженої сировини для виробництва литва та вартістю зворотних відходів такого виробництва.

За приписами пунктів 200.1-200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Судом встановлено, що позивачем у червні 2013 року додано до податкової декларації з ПДВ заяву про бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 171327,00 грн, а у вересні 2013 року - 32874,00 грн /т. 1, а.с. 14/.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно сформував податковий кредит по господарським операціям з ПП "Сієра-Сервіс", ТОВ "ТФ Регіон" та ПП "Укрспецмонтаж-1", а також про те, що у ПрАТ "ПЛМЗ" відсутній обов'язок з нарахування податкових зобов'язань на різницю між вартістю фактично завантаженої сировини для виробництва литва та вартістю зворотних відходів такого виробництва, варто констатувати, що контролюючий орган безпідставно збільшив суму грошового зобов'язання платника податку зі сплати ПДВ у розмірі 1888232,00 грн та зменшив суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 204201,00 грн. Як наслідок, безпідставним є також нарахування штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 523108,25 грн.

З урахуванням наведеного, податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 №, № необхідно визнати протиправними та скасувати повністю.

Водночас у ході судового розгляду справи представники позивача визнали наявність порушення ПрАТ "ПЛМЗ" вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198 та пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України в частині завищення податкового кредиту у загальному розмірі 2050,19 грн за рахунок подвійного відображення податкових накладних від 04.03.2014 №1 та від 11.03.2014 №4, виписаних ПВТП "Кисеньбуд" () /т. 1, а.с. 81-82/.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 07.05.2015 № належить визнати протиправними та скасувати в частині зменшення ПрАТ "ПЛМЗ" розміру від'ємного значення суми ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 2474,00 грн (4524,00 грн - 2050,00 грн).

При цьому суд виходить з того, що від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на додану вартість є кінцевим результатом розрахунків платника податку з бюджетом, а тому в разі завищення таким платником податкового кредиту відповідне порушення впливає саме на розмір від'ємного значення.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ "ПЛМЗ" частково.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

А відповідно до частини першої вказаної статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 травня 2015 року № в частині збільшення Приватному підприємству "Полтавський ливарно-механічний завод" () суми грошового зобов'язання зі сплати податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1 143 991,25 грн (один мільйон сто сорок три тисячі дев'ятсот дев'яносто одна гривня двадцять п'ять копійок), з них: 915193,00 грн - за основним платежем, 228798,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 травня 2015 року № повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 травня 2015 року № повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 травня 2015 року № повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 07 травня 2015 року № в частині зменшення Приватному підприємству "Полтавський ливарно-механічний завод" () розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2014 року у розмірі 2474,00 грн (дві тисячі чотириста сімдесят чотири гривні).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області () на користь Приватного підприємства "Полтавський ливарно-механічний завод" () судові витрати у розмірі 143851,99 грн (сто сорок три тисячі вісімсот п'ятдесят одна гривня дев'яносто дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько