Справа № 810/835/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Київ №810/835/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби Макарівського районного управління юстиції , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_2, Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації права власності

Суть спору: позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління юстиції Макарівського району Київської області, державного реєстратора речових прав на нерухоме майно у Макарівському районі Київської області про визнання нечинним рішення державного реєстратора Макарівського району від 31.03.2005 про внесення інформації про право власності ОСОБА_3 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_2 та Бюро технічної інвентаризації Макарівського району, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2015 заборонено усім державним реєстраторам та суб'єктам державної реєстрації будь-яких відділів чи управлінь юстиції, що входять до структури Міністерства юстиції України, нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються функції державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_1 - до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2015 замінено відповідачів по справі - Управління юстиції Макарівського району Київської області, державного реєстратора речових прав на нерухоме майно у Макарівському районі Київської області на належного відповідача - Реєстраційну службу Макарівського районного управління юстиції.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що на підставі договору міни квартир від 04.06.2003 року з реєстр. № 4295, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори Лисенко Л.В., позивач ОСОБА_1 та його цивільна дружина ОСОБА_5 обміняли належну їм в рівних частках на праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві власності належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, посвідченого приватним нотаріусом Дарнопих Т.М. Макарівського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в Київському /Макарівському/ бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2001 року за р.№94/2328.

Позивач вказує, що похилий вік та стан його здоров'я змусили позивача вирішити питання про розпорядження своїм майном на користь родичів та тому за його дорученням донька позивача звернулась до нотаріуса за отриманням інформації про квартиру.

Проте, з одержаної інформаційної довідки №53983592 від 25 лютого 2016 року позивачу стало відомо, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на придбану позивачем та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване 31 березня 2005 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112.

В даній інформаційній довідці відображені також відомості про реєстрацію права власності в рівних частках за позивачем та ОСОБА_5 на вказану квартиру, але раніше, 28.07.2003 року на підставі договору міни від 04.06.2003 р.№4295.

Отже, наведені відомості на думку позивача свідчать, що ОСОБА_2, обмінявши в 2003 році належну йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112 квартиру АДРЕСА_1, зареєстрував на підставі цього ж договору, який втратив свою чинність у зв'язку з переходом права власності на квартиру позивачу та ОСОБА_5, право власності на цю квартиру повторно, ставши її власником.

Приймаючи до уваги незаконне проведення державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру, яка належить в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_5, позивач просить скасувати проведену реєстрацію права власності, оскільки права позивача як власника квартири порушені, що унеможливлює прийняття для позивача будь-яких дій по розпорядженню належної йому частки квартири.

В судовому засіданні 22.03.2016 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів та третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В судовому засіданні 22.03.2016 вказану заяву про збільшення позовних вимог було прийнято до розгляду судом.

В судовому засіданні 05.04.2016 року представник позивача, ознайомившись з документами, які надійшли від Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації», подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати протиправними дії КП «Макарівське БТІ» з реєстрації права власності ОСОБА_2 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 05.04.2016 вказану заяву про уточнення позовних вимог було прийнято до розгляду судом.

23 березня 2016 року від Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» надійшов лист №243 від 18.03.2016, в якому зазначено, що станом на день розгляду справи судом згідно з рішенням засновника - Київської обласної ради та статутних документів спеціалізованою зоною обслуговування Комунального підприємства Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» є місто Ірпінь та регіон (смт.Гостомель, смт.Ворзель, смт.Коцюбинське), населені пункти Бородянського та Макарівського районів. В листі зазначено, що всі архіви - оригінали інвентаризаційних справ вже передані підприємствам-посередникам.

Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» надало суду копію архівної інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (в тому вигляді, в якому вона була передана від КП «Макарівське БТІ»).

Також Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» повідомило суд, що останніми в матеріалах архівної інвентаризаційної справи є документи щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 та ОСОБА_5, а заяви та будь-які документи щодо подальшої перереєстрації вказаної квартири за ОСОБА_2 відсутні.

Крім того, КП КОР «Північне БТІ» повідомило, що при вчиненні нотаріальної дії - укладенні договору міни квартир нотаріус вилучає попередні оригінали правовстановлюючих документів на обидва об'єкти нерухомого майна, що фігурують у договорі міни. Взамін кожній стороні надається договір міни на кожен об'єкт нерухомого майна, який в подальшому підлягає державній реєстрації та матиме статус правовстановлюючого документу. В листі вказано, що в 2005 році теоретично неможливо було зареєструвати договір купівлі-продажу ОСОБА_2 від 2001 року, оскільки останній повинен зберігатись в нотаріуса в результаті укладання договору міни 2003 року.

З приводу державної реєстрації права власності КП КОР «Північне БТІ» повідомило, що станом на день розгляду справи судом в трудових відносинах з БТІ не перебуває працівник, який протягом 2003-2005 років був державним реєстратором прав у Макарівському районі Київської області, а в штаті підприємства на сьогодні взагалі відсутня така одиниця як реєстратор у зв'язку з відсутністю відповідних повноважень.

В судовому засіданні 05.04.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та треті особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, були сповіщені належним чином та завчасно.

05.04.2016 через канцелярію суду надійшов лист від Макарівського районного управління юстиції, в якому Макарівське районне управління юстиції просить виключити його з числа відповідачів, оскільки відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Макарівського РУЮ не проводив реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційна справа у відділі відсутня, ніяких документів КП КОР «Макарівське БТІ» не передавало, реєстрація здійснювалась КП КОР «Макарівське БТІ».

Судові повістки про виклик в судове засідання 05.04.2016, направлені третім особам ОСОБА_2 та КП КОП «Макарівське БТІ» повернулись до суду з довідками оператора поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Приймаючи до уваги повернення поштових відправлень із повістками, які не вручені третім особам з незалежних від суду причин, вважається, що такі повістки вручені належним чином.

В судовому засіданні 05.04.2016 представником позивача подано клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги, що представником позивача подано заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження та враховуючи, що немає потреби у витребуванні додаткових доказів та у відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, суд

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2003 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з іншого боку укладено договір міни квартир від 04.06.2003 року з реєстр. № 4295, посвідчений державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори Лисенко Л.В., відповідно до якого ОСОБА_2 обміняв належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на належну громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.54).

Судом встановлено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 на момент укладання договору міни квартир 04 червня 2003 року належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, посвідченого приватним нотаріусом Дарнопих Т.М. Макарівського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в Київському /Макарівському/ бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2001 року за р.№94/2328, що слідує з тексту самого договору міни.

Надані КП КОР «Північне БТІ» копії документів з архівної інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, містять копію договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, посвідченого приватним нотаріусом Дарнопих Т.М. Макарівського районного нотаріального округу Київської області.

Щодо реєстрації цього договору в Київському /Макарівському/ бюро технічної інвентаризації 09 лютого 2001 року за р.№94/2328, суд зазначає, що в матеріалах архівної інвентаризаційної справи на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, наданих КП КОР «Північне БТІ», є копія заяви ОСОБА_2, адресована Макарівському бюро технічної інвентаризації від 06 лютого 2001 року про реєстрацію вказаного договору купівлі-продажу, проте будь-які докази реєстрації вказаного договору у матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Судом встановлено, що станом на 5 квітня 2016 року інформація в Реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, проведену саме 09 лютого 2001 року за р.№94/2328, як про це вказано в договорі міни, відсутня, що підтверджується інформаційними довідками з цього Реєстру, виготовленими судом.

Проте, з інформаційної довідки №53983592 від 25 лютого 2016 року, доданої позивачем та з інформаційних довідок з цього Реєстру станом на 5 квітня 2016 року, виготовлених судом, слідує, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності на придбану позивачем та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване 31 березня 2005 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, тобто вже після укладання та реєстрації договору міни (а.с.10).

В даних інформаційних довідках відображені також відомості про реєстрацію права власності в рівних частках за позивачем та ОСОБА_5 на вказану квартиру, 28.07.2003 року на підставі договору міни від 04.06.2003 р.№4295.

Суд зазначає, що спірні правовідносини сторін на час укладення між позивачем та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку договору міни квартир від 04.06.2003 року з реєстровим номером 4295, посвідченого державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори Лисенко Л.В., були врегульовані чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР, введеним в дію 1 січня 1964 року Законом Української РСР від 18 липня 1963 року.

Стаття 128 Цивільного кодексу Української РСР визначає момент виникнення права власності у набувача майна за договором.

Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Виходячи з положень укладеного між позивачем та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку договору міни квартир від 04.06.2003 року з реєстровим номером 4295, право власності на придбане майно виникає у сторін угоди з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Враховуючи вищевикладене, право власності на квартиру АДРЕСА_1 виникло у позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках з моменту нотаріального посвідчення цього договору, тобто з 04 червня 2003 року.

Судом встановлено, що державна реєстрація права власності за вищевказаним договором міни від 04.06.2003 р.№4295 проведена 28.07.2003 року, про що свідчать відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наведені в інформаційних довідках, наявних в матеріалах справи.

При цьому суд зазначає, що проведена 31.03.2005 державна реєстрація права власності за договором міни не змінила дати, з якої позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали власниками квартири АДРЕСА_1, оскільки таке право виникло в них з моменту нотаріального посвідчення цього договору, тобто з 04 червня 2003 року.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року №435-IV, в якому інакше врегульовано момент виникнення права власності у набувача майна за договором.

Відповідно до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 4 статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З моменту опублікування 3 серпня 2004 року набрав чинності Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1952), який регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до статті 19 Закону №1952, яка встановлює перелік документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно, передбачено, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, зокрема, є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна.

Отже з 3 серпня 2004 року право власності на нерухоме майно на підставі договорів міни та купівлі-продажу виникає з моменту державної реєстрації такого права у порядку, встановленому Законом №1952.

7 лютого 2002 року Міністерством юстиції України прийнято наказ "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, пунктом 1 якого встановлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Повноваження бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно на час реєстрації 31.03.2005 року за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру визначені п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом №7/5, відповідно до якого реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ).

Відповідно до п.1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом №7/5, реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ.

Суд зазначає, що у зв'язку зі змінами в законодавстві право власності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 після реєстрації 28 липня 2003 року договору міни в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, залишилось за позивачем та ОСОБА_5 та жодних дій щодо його підтвердження законодавством не вимагалось.

В той же час із інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що після внесення 28 липня 2003 року відомостей про зареєстроване право власності на спірну квартиру позивача та ОСОБА_5, право власності на цю саму квартиру 31 березня 2005 року зареєстровано за ОСОБА_2.

При цьому як вбачається з інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно підставою виникнення права власності визначено посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, тобто той самий договір, на підставі якого ОСОБА_2 обміняв належну йому раніше квартиру АДРЕСА_1 на квартиру номер 3.

Отже, проаналізувавши вищевказані положення законодавства та зіставивши їх з наявними в матеріалах справи документами, суд приходить до беззаперечного висновку про те, що право власності ОСОБА_2 на належну йому раніше квартиру АДРЕСА_1 припинено з моменту нотаріального посвідчення договору міни квартир від 04.06.2003 року з реєстровим номером 4295, а саме з 4 червня 2003 року.

Відтак після 4 червня 2003 року право власності на цю квартиру не могло бути зареєстроване за попереднім власником ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112, оскільки право власності ОСОБА_2 на цю квартиру було припинено у зв'язку з його переходом до позивача та ОСОБА_5 в момент нотаріального посвідчення договору міни квартир від 04.06.2003 року.

Приймаючи до уваги наявні відомості в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо зареєстрованого за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112 суд вважає, що для реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2, проведеної 31.03.2005 року реєстратором КП КОР «Макарівське БТІ», не було жодних правових підстав.

Крім того, як слідує з пояснень КП КОР «Північне БТІ», що при вчиненні нотаріальної дії - укладенні договору міни квартир нотаріус вилучає попередні оригінали правовстановлюючих документів на обидва об'єкти нерухомого майна, що фігурують у договорі міни. Взамін кожній стороні надається договір міни на кожен об'єкт нерухомого майна, який в подальшому підлягає державній реєстрації та матиме статус правовстановлюючого документу. На думку КП КОР «Північне БТІ», яке є правонаступником КП КОР «Макарівське БТІ», в 2005 році теоретично неможливо було зареєструвати договір купівлі-продажу ОСОБА_2 від 2001 року, оскільки останній повинен зберігатись в нотаріуса в результаті укладання договору міни 2003 року (а.с.67).

Таким чином КП КОР «Північне БТІ», яке є правонаступником КП КОР «Макарівське БТІ», на яке станом на 31.03.2005 року законодавством були покладені функції з державної реєстрації прав на нерухоме майно, підтвердило безпідставність реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.01.2001 р.№112.

Суд зазначає, що з 01.01.2016 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" було викладено у новій редакції відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року N 834-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону №1952 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №1952 державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

З матеріалів справи слідує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація про квартиру АДРЕСА_1 відсутня, проте здійснення будь-яких дій щодо розпорядження цією квартирою можливе тільки шляхом внесення відповідних реєстраційних записів до цього Державного реєстру прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Макарівської селищної ради 7 скликання Київської області від 04.02.2016 №057-05-VІІ «Про внесення змін до рішення селищної ради від 12.11.2015 №016-02- VІІ «Про перейменування назв вулиць та провулків в смт.Макарів, селах Зурівка, Калинівка та Фасівочка Макарівської селищної ради» вулиця Ілліча в смт.Макарів Київської області перейменована на вулицю Шляхетська (а.с.52-53).

З огляду на вищевикладені обставини суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій Комунального підприємства «Макарівське бюро технічної інвентаризації» з державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1, суд зазначає, що відповідачем по справі є реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції. Правом визначати відповідача, до якого звернуті позовні вимоги, наділений саме позивач, проте Комунальне підприємство Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» як відповідач по справі не вказаний і судом не залучений.

Суд зауважує, що станом на дату проведення 31.03.2005 року державної реєстрації права власності владні управлінські функції належали Комунальному підприємству КОР «Макарівське бюро технічної інвентаризації», яке станом на день розгляду справи перебуває у стадії припинення своєї діяльності.

Суд враховує, що до функцій Комунального підприємства КОР «Макарівське бюро технічної інвентаризації» до 01.01.2013 відносились повноваження по реєстрації об'єктів нерухомого майна на території Макарівського району Київської області, тому належним відповідачем щодо позовних вимог про визнання протиправними дій з проведення державної реєстрації права власності, які відбулись 31.03.2005 року є саме Комунальне підприємство КОР «Макарівське бюро технічної інвентаризації» або його правонаступник.

Враховуючи вищевикладене, Реєстраційна служба Макарівського РУЮ у спірних правовідносинах не є належним відповідачем щодо позовних вимог про визнання протиправними дій з державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

З приводу вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 та пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, нанесеної незаконними діями відповідача по реєстрації права власності разом з вимогою, яка стосується публічно-правових відносин, суд вважає необхідним розглянути вимоги про відшкодування моральної шкоди в рамках даної адміністративної справи.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, частина 2 статті 23 якого встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначені положенні викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, представник позивача зазначив, що ситуація, що стала підставою для порушення спору - реєстрація права власності на належну позивачеві квартиру на чужу людину, грубе порушення прав позивача, що мало на меті позбавлення його права розпорядження квартирою негативно вплинуло на стан його здоров'я, спричинило йому страждання, викликало нервовий стрес. Цей факт як вказує представник позивача боляче вразив людину похилого віку, людину, яка багато років в свій час пропрацювала на відповідальній роботі і не могла допустити подібного, позивач навіть спочатку не міг повірити в те, що його сусід, який обіцяв допомагати, міг організувати таке відношення до нього, а державний реєстратор міг бути настільки цинічним та безсовісним, а коли переконався в цьому, позивачу стало погано і довелося викликати лікаря.

Разом з тим, суд зазначає, що у ході розгляду справи вказані доводи позивача належними та достатніми доказами підтверджені не були. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), не вказано з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, суд зазначає, що протиправності дій саме відповідача у вчиненні державної реєстрації права власності 31.03.2005 за ОСОБА_2 судом не встановлено, відтак відсутні такі складові для настання цивільно-правової відповідальності як протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджується, а судом не встановлено наявність причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та стражданнями та моральними переживаннями позивача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, проведену 31 березня 2005 року.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.