Справа № 819/1468/13-а
Суддя: Осташ А. В.
Дата ухвалення: 2013-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1468/13-a

06 серпня 2013 року м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А.В. при секретарі Костецькій Н.Т.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3;

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Тернополі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_7 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби

до товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Лізинг»

про зобовязання здійснити коригування відємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року у сумі 7 663122 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 міжрайонна державна податкова інспекція Тернопільської області державної податкової служби (надалі по тексту ОСОБА_7 МДПІ або позивач) звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Лізинг» (надалі по тексту ТОВ «Мрія-Лізинг» або відповідач) про зобовязання здійснити коригування відємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року у сумі 7663122 грн.

В обґрунтування позовних вимог представники позивача зазначили, що при проведенні планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Мрія Лізинг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р по 30.06.2012 р валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 р по 30.06.2012 р встановлено, що ТОВ « Мрія Лізинг» придбавала основні фонди за цінами вище рівня звичайних. Неправильне застосування рівня звичайних цін мало місце при укладенні між ТОВ «Мрія Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод» договору купівлі-продажу обєктів нерухомого майна в м.Хоростків Гусятинського району Тернопільської області.

Податковий орган в адміністративному позові зазначив, що відповідно до п.п.14.1.159 ст.14 ПК України, ТОВ «Хоростківський цукровий завод» та ТОВ «Мрія - Лізинг» є пов'язаними особами, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності.

Крім того, представники позивача пояснили, що в ході проведення перевірки, листом ОСОБА_7 МДПІ від 15.01.2013 р., було зобов'язано відповідача обґрунтувати рівень договірної ціни щодо придбання вищезазначених основних фондів та надати відповідні підтверджуючі документи (експертну оцінку тощо). Проте, у листі-відповіді ТОВ «Мрія Лізинг» не було обґрунтовано рівень звичайної ціни на основні фонди та не надано відомостей щодо наявності експертної оцінки. З врахуванням цього податковим органом було визначено, що в даному випадку звичайною ціною вважається балансова вартість вказана в п. 2.4 Договору купівлі-продажу від 29.06.2011р., яка становить 1 684 387, 70 грн., а тому відповідно сума ПДВ яку дозволено включати до складу податкового кредиту, виходячи із звичайної ціни, становить 336 878 грн.

В ході судового розгляду справи, представники позивача просили суд врахувати те, що повязаність ТОВ «Мрія Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод» є додатковим доказом по розгляду даної справи, з врахуванням того, що для формування податкового кредиту по всіх випадках діє одне правило: сума податкового кредиту повинна визначатися виходячи із договірної (контрактної) вартості, але не вище рівня звичайних цін, визначених до 1 січня 2013 року згідно п.1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а з 1 січня 2013 року згідно ст.39 Податкового кодексу України.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, мотиви виклали в поданих суду письмових запереченнях, письмових та усних поясненнях наданих під час судового розгляду справи.

Заперечення відповідача обґрунтовуються наступними доводами:

- позовні вимоги МДПІ зобов'язати ТОВ «Мрія-Лізинг» здійснити коригування від'ємного значення з ПДВ за червень 2012 року у сумі 7 663 122, 00 грн. не можуть бути виконані, адже таке коригування має відбуватись у картці особового рахунку, введення якого покладено саме на Позивача;

- згідно з п. 39.14 ст. 39 ПК України обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Представники відповідача зокрема зазначили, що позивач мав з'ясувати, який рівень цін на ринку нерухомості склався по відношенню до такого роду нерухомості у відповідному регіоні. Однак, МДПІ взагалі не досліджувала дані обставини, і дійшла висновку, без будь- якого правового та економічного обгрунтування, що рівень звичайної ціни відповідає балансовій вартості нерухомості;

- позивачем не вказано за якою ознакою, визначеною в пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України, на момент вчинення правочину - договору купівлі-продажу від 29.06.2011 року - ТОВ «Мрія-Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод» були визначені як пов'язані особи;

- також представники ТОВ «Мрія Лізинг» звернули увагу суду на те, що згідно з п. 1 розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК України методи визначення та порядок застосування звичайної ціни визначені ст. 39 ПК України, яка набрала чинності з 01.01.2013 року, а тому вони вважають, що неправомірним є підхід Позивача щодо визначення на підставі ст. 39 ПК України об'єктів оподаткування, що виникли в 2011 році, адже зазначені методи, ще не були чинними на момент здійснення фінансово-господарської операції.

З врахуванням вищенаведених доводів, представники відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім пояснень представників сторін, судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані представниками позивача та відповідача та які витребовувалися судом.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_7 МДПІ з позовом про зобовязання здійснити коригування відємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року у сумі 7663122 грн., на підставі ст..39 ПК України, стали висновки перевірки, відображені в акті перевірки від 25.01.2013 року № 35/22/35855770 «Про результати планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 30.06.2012 р. валютного та іншого законодавства за період за 01.01.2011 р. по 30.06.2012 р.» (далі по тексту - «Акт»),

На підставі даного ОСОБА_7 МДПІ було прийнято податкове-повідомлення рішення від 19.02.2013 року № НОМЕР_1 про зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року на загальну суму 7 663 122,00 грн.

Не погоджуючись з даним ППР, відповідно до п. 56.2 ст. 56 ПК України Товариство звернулось до ДПС у Тернопільській області зі скаргою про перегляд (скасування) даного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням про результати розгляду скарги від 29.04.2013 року № 4333/10/10-207/129 ДПС у Тернопільській області зазначила, що враховуючи вимоги статті 39 ПК України податкове повідомлення-рішення ОСОБА_7 МДПІ від 19.02.2013 року № НОМЕР_1 про зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року на загальну суму 7 663 122,00 грн. за рахунок застосування звичайних цін вважається відкликаним.

З вразуванням цього, ОСОБА_7 МДПІ на підставі п.39.15 ст.39 ПК України звернулась з вищенаведеним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки відповідача було встановлено, що в порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України ТОВ «Мрія-Лізинг» зайво включено до складу податкового кредиту в липні 2011 року 7 663 122,00 грн.

Ревізорами досліджено обставини укладання та виконання умов договорів, укладених ТОВ «Мрія-Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод» щодо купівлі-ггродажу об'єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Гусятинський район, м. Хоростків вул. Заводська, буд. 1.

Висновки перевірки в цій частині обгрунтовані тим, «що орган ДПС володіє інформацією щодо пов 'язаності між ТОВ «Мрія-Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод».

Посилаючись на п. 39.14 ст. 39 ПК України, листом № 213/22-016 від 15.01.2013 року податковий орган зобов'язав Товариство обгрунтувати ціни щодо придбання основних фондів.

Листом відповіддю від 24 січня 2013 року (а.с.54-59) товариство зіславшись на абзац перший п.39.14 ПК України, вказало податковому органу, що обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

Аналіз даної норми вказує, що податковим законодавством закріплена презумпція ринкової ціни угоди, спростування якої можливе органами державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

При цьому презумпція ринкової ціни угоди може бути спростована лише у передбачених ПКУ випадках за наявності визначених підстав. Спростування презумпції ринкової ціни угоди згідно з п. 39.1 ст. 39 ПК України можливе лише у разі здійснення платником податків певного виду операцій, у т.ч. операцій з пов'язаними особами, на наявність таких операцій вказано в ОСОБА_7 перевірки.

Пов'язані особи, згідно з пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України, - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак:

юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку;

фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку;

посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї;

платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти:

а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання;

обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належать такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

ДПС України в листі від 24.07.2012 року N 20001/7/15-1217 «Про направлення методичних рекомендацій щодо алгоритму визначення звичайної ціни продукції (товарів) при здійсненні зовнішньоекономічних операцій» зазначила наступне «для виконання попередньої умови необхідно забезпечити: документальне підтвердження пов'язаності контрагентів».

Ні в акті перевірки ні під час судового розгляду справи, позивачем не вказано за якою ознакою, визначеною в пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України, на момент вчинення правочину - договору купівлі-продажу від 29.06.2011 року - ТОВ «Мрія-Лізинг» та ТОВ «Хоростківський цукровий завод» були визначені як пов'язані особи.

Судом не приймається до уваги твердження податкового органу з приводу того, що повязаність осіб не впливає на визначення рівня звичайних цін, а є лише додатковим доказом по розгляду даної справи. Такі твердження є необґрунтованими, оскільки ні в ході перевірки ні в судовому засіданні податковим органом не зазначено будь-якої з інших (крім операцій з повязаними особами) обставин, відповідно до абзацу другого п.39.1 ст.39 ПК України, для застосування звичайної ціни. Таким чином суд приходить до переконання, що за відсутності цієї інформації правових підстав для застосування ст. 39 ПК України до даної фінансово-господарської операції немає.

Як зазначалось вище, листом-відповіддю відповідач вказав податковому органу, що обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, податковий орган при впроведенні перевірки прийшов до висновку, що в даному випадку звичайною вважається балансова вартість вказана в п. 2.4 Договору купівлі-продажу від 29.06.2011 р. та яка становить 1 684 387,7 грн.»

З такими висновком податкового органу суд не погоджується виходячи з наступного:

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу.

Методи визначення та порядок застосування звичайної піни визначені ст. 39 ПКУ, яка набирала чинності з 01.01.2013 року згідно з пунктом 1 розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що визначення рівня звичайної ціни при формуванні податкового кредиту за липень 2011 року не могло відбуватись на підставі ст. 39 ПК України.

Про це свідчить і той факт, що звертаючись з позовом до суду на підставі 39.15 ст.39 ПК України, податковий орган для обґрунтування рівня звичайної ціни застосовував норми не діючого Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а не методи визначення рівня звичайних цін встановлені п.39.2 ПК України.

Щодо застосування пп. 1.20.5-1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на який також зроблені посилання в акті, слід зазначити, що можливість застосування при визначенні бази оподаткування звичайної ціни за методикою та в порядку, встановленому іншими нормами (зокрема п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яка відповідно до розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК України діє до 1 січня 2013 року) стаття 198 ПК України не передбачає.

Звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін (пп. 14.1.71 п. 14.1 т. 14 ПК України).

Ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах (гш. 14.1.219 п. 14.1 т. 14 ГІК України).

Відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року N 92 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 р. за N 288/4509 подібні (однорідні) об'єкти - це об'єкти, які мають однакове функціональне призначення та однакову справедливу вартість.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) (п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

Згідно з п. 24 Міжнародного стандарту фінансової звітності 13 «Оцінка справедливої вартості" справедлива вартість - це ціна, яка була б отримана за продаж актива або сплачена за передачу зобов'язання у звичайній операції на головному (або найсприятливішому) ринку на дату оцінки за поточних ринкових умов (тобто вихідна ціна), незалежно від того, чи спостерігається така ціна безпосередньо, чи оцінена за допомогою іншої методики оцінювання.

Таким чином, суд вважає, що у даному випадку Позивач мав з'ясувати, який рівень цін на ринку нерухомості склався по відношенню до такого роду нерухомості у відповідному регіоні. Однак, податковим органом взагалі не досліджено даних обставини, і безпідставно прийшов до висновку, без будь-якого правового та економічного обґрунтування, що рівень звичайної ціни відповідає балансовій вартості нерухомості.

Балансова вартість основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів - сума залишкової вартості таких засобів та активів, яка визначається як різниця між первісною вартістю з урахуванням переоцінки і сумою накопиченої амортизації (пп. 14.1.9 п. 14.1 сг. 14 ПК України).

Балансова вартість не дає визначення реальної вартості основних фондів (основних засобів).

Очевидно, на практиці балансова вартість активів (особливо основних фондів, збудованих за радянських часів) майже ніколи не відповідає їх ринковій вартості.

Крім того, в певних випадках балансова вартість активів, зокрема й основних фондів, може бути занижена з причин: невідповідність індексації окремих об'єктів активів реальним темпам інфляції; неповне врахування всіх витрат підприємства, спрямованих на придбання чи спорудження основних фондів тощо.

Також суд враховує, що позиція ОСОБА_7 МДПІ викладена в адміністративному позові суперечить позиції ДПС України викладеній в Єдиній базі податкових знань. Так, в ЄБПЗ розміщено відповідь на питання: Який порядок визначення бази оподаткування ПДВ основних фондів, у разі якщо на момент їх постачання договірна ціна таких основних фондів є вищою за балансову вартість? З відповіді на поставлене питання вбачається, що відповідно до п. 188.1 спі.188 р. V Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв 'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Таким чином, у разі якщо на момент постачання основних фондів їх договірна ціна є вищою за їх балансову вартість, то база оподаткування таких основних фондів визначається виходячи з їх договірної ціни.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що податковим органом ні у відповідності до методики застосування звичайних цін, передбаченої Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» ні методики визначеної Податковим кодексом України не доведено того, що ціна визначена в договорі купівлі-продажу укладеному відповідачем з ТОВ «Хоростківський цукровий завод» не відповідає рівню звичайних цін.

Стаття 19 Конституції закріплює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.4 ст. 16 ПК України платники податків зобов'язанні сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, а також не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що позивачем не доведено правомірності обставин викладених в позовній заяві, а надані докази в повній мірі не підтверджують заявлених позовних вимог, а тому приходить до переконання, що підстав для зобовязання відповідача здійснити коригування відємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року у сумі 7663122 грн., немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_7 міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області державної податкової служби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг" про зобов'язання здійснити коригування від'ємного значення з податку на додану вартість за червень 2012 року у сумі 7 663 122 грн. відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 9 серпня 2013 року.

Суддя Осташ А. В.

копія вірна

Суддя Осташ А. В.