Справа № 809/4048/13а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/1855/16

№ 876/1856/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1

прокурора Семікової О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі за позовом прокурора Тисменицького району в інтересах держави в особі відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації до Вільшаницької сільської ради, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, забов'язання вчинити дії, -

встановив:

Прокурор Тисменицького району в інтересах держави в особі відділу освіти Тисменицької районної державної адміністрації звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Вільшаницької сільської ради, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.11.2009 року серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2, та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 від 26.11.2009 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.04.2014 року позов задоволений частково, визнано протиправним та скасовано рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину», скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на приміщення магазину за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 від 26.11.2009 року, зобов'язано реєстраційну службу Тисменицього районного управління юстиції Івано-Франківської області внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 від 26.11.2009 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 року про виправлення описки резолютивна частина постанови суду доповнена новим абзацом наступного змісту: «Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 площею 143,7 кв. м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_2».

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, ОСОБА_2 оскаржила постанову та ухвалу суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржувані рішення винесені без належного з'ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не доведено, що приміщення, на яке оскаржуваним рішенням оформлене за нею право власності перебувало на балансі відділу освіти Тисменицької РДА, відтак, висновок суду першої інстанції про те, що Вільшаницька сільська рада розпорядилась майном котельні, що не перебувало на балансі сільської ради, є безпідставним. Зазначає також, що судовим рішенням її позбавлено права власності на майно, хоча процесуально позовні вимоги заявлено до Вільшаницької сільської ради, а вона має лише статус третьої особи у справі. Також вказує, що суд ухвалою про виправлення описки змінив зміст рішення і фактично вирішив позовну вимогу, яка мала бути вирішена шляхом прийняття судом додаткової постанови. Просить скасувати постанову та ухвалу суду і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу. Додатково пояснила, що рішення Вільшаницької сільської ради реалізоване, її довіритель є власником приміщення, а тому спір не має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Крім того пояснила, що оскаржуване рішення скасоване Вільшаницькою сільською радою.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вільшаницької' сільської ради від 16.12.2007 року надано в оренду ОСОБА_2 приміщення котельні для розміщення магазину на території дитячого садочка за умови, якщо ОСОБА_2 зробить опалення дитячого садочка та зобов'язано сільського голову укласти договір оренди приміщення. 13.11.2009 року між Вільшаницькою сільською радою та ОСОБА_2 був укладений договір оренди приміщення котельні строком до 01.01.2010 року.

Рішенням Вільшаницької сільської ради від 24.01.2009року надано дозвіл ОСОБА_2 на проведення реконструкції приміщення котельні під продуктовий магазин.

Рішенням Вільшаницької сільської ради від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» надано дозвіл ОСОБА_2 на оформлення права власності на приміщення магазину, що розміщене за адресою АДРЕСА_1 та вирішено просити Івано-Франківське ОБТІ виготовити технічну документацію та видати свідоцтво на право власності, а ОСОБА_2 зобов'язано закінчити будівництво нової котельні до 25 квітня 2010 року.

На підставі даного рішення Вільшаницькою сільською радою с. Вільшаниця 26.11.2009 року видане ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою АДРЕСА_1 площею 143,7 кв.м. 26.11.2009 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації згідно із витягом про реєстрацію права власності №24579127 зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на дане нерухоме майно.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що, приймаючи оскаржуване рішення, Вільшаницька сільська рада вийшла за межі наданих їй повноважень та розпорядилась майном, яке не перебувало на балансі органу місцевого самоврядування.

Ухвалюючи таку постанову суд першої інстанції вважав, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до компетенції адміністративного суду.

Апеляційний суд вважає, що даний позов не може розглядатись за правилами КАС України, виходячи із наступного.

Предметом даного спору є законність та правомірність винесення рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 площею 143,7 кв. м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень ( пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Відтак, з урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення ст. 11 ЦК України, статей 78, 116, 122, 128 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним (нечинним) - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-551а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформлені відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Зазначену позицію Верховний Суд України висловив і у постановах від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

Отже, оскільки у справі позивачем оспорюється правомірність набуття третьою особою права власності на нерухоме майно, такий спір не має ознак адміністративного та підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено з матеріалів справи і визнається сторонами оскаржуване рішення є реалізованим.

Таким чином, спір не може бути розглянутий в порядку КАС України і постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 5-го демократичного скликання Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» слід скасувати, оскільки така прийнята з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі в цій частині - закрити.

Щодо позовної вимоги про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за ОСОБА_2, апеляційний суд зазначає наступне

Відповідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 26 вказаного Закону передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1141 від 26.10.2011 року затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який визначає процедуру ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.4 даного Порядку ведення Державного реєстру прав передбачає, зокрема, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів Державного реєстру прав.

На момент проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 така реєстрація здійснювалась реєстраторами БТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002р. Відповідно до п.3.4 даного Тимчасового положення за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймав рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній.

Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року №3502/5.

Згідно із пунктом 2.1 цього Порядку для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно із п.2.10 Порядку, за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Таким чином, обов'язкою передумовою для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності є звернення до державного реєстратора з відповідною заявою з наданням відповідного судового рішення.

Доказів такого звернення та відмови в цьому матеріали справи не містять.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою для реєстрації права власності є свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомості, яке є чинним і в судовому порядку не визнане недійсним.

Відтак, відсутні правові підстави для скасування реєстрації права власності.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що Державна реєстрація прав та скасування її відноситься до виключної компетенції органу державної реєстрації прав. З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності, оскільки це є формою втручання у дискреційні повноваження органу державної реєстрації прав.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про виправлення описки порушив норми КАС України, оскільки цією ухвалою фактично вирішив позовну вимогу, яка має бути вирішена постановою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суд може з власної ініціативи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Описка - це спотворення графічного образу слова або цифри, серйозна перешкода для розуміння того чи іншого слова (цифри) у тексті. Опискою може бути неправильне написання імен осіб, які брали участь у справі. У цьому випадку дія рішення фактично буде поширена на осіб, які не були учасниками провадження і не мають жодного відношення до дійсних учасників спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 про виправлення описки доповнено резолютивну частину постанови абзацом наступного змісту: «Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - приміщення магазину за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, АДРЕСА_1 прощею 143,7 кв.м, видане 26.11.2009 року ОСОБА_2».

Тобто, в даному випадку вказаною ухвалою суд першої інстанції доповнив судове рішення та вирішив ще одну позовну вимогу, що суперечить вимогам КАС України, оскільки виправлення описки не може вносити зміни чи доповнення в рішення суду.

Вирішення ще однієї позовної вимоги згідно п.1 ч.1 ст.168 КАС України повинно вирішуватись шляхом прийняття додаткової постанови. Тому таке доповнення у оскаржуваній ухвалі не можна вважати опискою.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції та ухвалу про виправлення описки слід скасувати, оскільки такі прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, провадження у справі в частині позовних вимог про скасування оскаржуваного рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на майно - закрити, у задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року та ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року у справі № 809/4048/13-а скасувати.

Провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 5 демократичного скликання Вільшаницької сільської ради від 22.11.2009 року «Про надання дозволу на оформлення права власності на приміщення магазину» та визнання недійсним свідоцтва на право власності від 26.11.2009 року серії НОМЕР_1 закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Р.Б. Хобор

Постанова складена в повному обсязі 25.04.16 року