Справа № 826/8337/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/8337/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 квітня 2016 року №826/8337/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України»

до

державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Справу №826/8337/15 розглянуто у письмовому провадженні, згідно з приписами частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено позапланову виїзну перевірку державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» з питань дотримання вимог чинного законодавства по фінансово-господарським відносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест», підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» за липень 2014 року та товариством з обмеженою відповідальністю «МДК Інвест» за вересень 2014 року.

За наслідками вказаної перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, статті 185, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201, пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 293 420,00 грн., у тому числі за періодами: за липень 2014 року – 1 056 034,00 грн. та вересень 2014 року – 237 386,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовдносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції – це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається зі змісту акту перевірки державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 25.03.2015 №1083/26-58-22-01-24249750, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами – товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест», підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» та товариством з обмеженою відповідальністю «МДК Інвест».

У відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, правовідносини позивача (покупець) з товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест» (постачальник) ґрунтувалися на договорах поставки від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0011/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0018/14 та від 11.07.2014 №ЦУПП-03/0005/14, згідно з якими постачальник зобов’язується у 2014 році поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації до договору, а покупець – прийняти і оплатити такий товар.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставки від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0011/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0018/14 та від 11.07.2014 №ЦУПП-03/0005/14, специфікацій, рахунків-фактур, накладних, актів приймання-передачі, податкових накладних.

У свою чергу, між позивачем (покупцем) та підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» (постачальник) укладено договори поставки від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0027/14 та від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0009/14, умовами яких передбачено, що постачальник зобов’язується протягом серпня-вересня 2014 року поставити покупцеві товар, зазначений у специфікаціях до договору, а покупець – прийняти і оплатити такий товар, згідно з умовами договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставки від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0027/14 та від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0009/14, специфікацій, додатків до вказаних договорів (графіків поставки), рахунків-фактур, видаткових накладних, актів приймання-передачі, паспортів виробу, протоколів радіаційного дослідження деревини та продукції з деревини, податкових накладних.

Також, між позивачем (покупцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «МДК Інвест» (постачальник) укладено договори поставки від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0026/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0012/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0017/14, від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0032/14, згідно з якими постачальник зобов’язується протягом серпня-жовтня 2014 року поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації до договору, а покупець – прийняти і оплатити такий товар, згідно з умовами договору.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставки від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0026/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0012/14, від 04.07.2014 №ЦУПП-04/0017/14, від 28.07.2014 №ЦУПП-04/0032/14, специфікацій, додатків до вказаних договорів, рахунків-фактур, видаткових накладних, актів приймання-передачі, паспортів якості на деревину, протоколів радіаційних випробувань деревини та продукції з деревини, податкових накладних.

У свою чергу, контролюючим органом на спростування реальності вказаних господарських операцій вказано про не надання до перевірки товарно-транспортних накладних (в частині операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест», підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ»), а також відсутність у контрагентів позивача засобів для виробництва товарів, які постачалися у перевіряємому періоді.

З огляду на вказане, слід зазначити, що посилання відповідача на відсутність товарно-транспортних накладних, що за твердженням останнього, свідчить про не підтвердження товарності досліджуваних операцій є необґрунтованими, оскільки товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Разом з тим, відповідачем, під час розгляду даної справи, не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між державним підприємством «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» та його контрагентами – товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест», підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» та товариством з обмеженою відповідальністю «МДК Інвест», – з урахуванням такого.

Фактичний рух активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та вказаними контрагентами останнього контролюючим органом не перевірявся та не встановлювався. Доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, контролюючим органом суду не надано, дотримання податкової дисципліни названими суб’єктами господарювання контролюючим органом у межах спірних господарських операцій не перевірялось.

Суд також звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, позивачем під час судового розгляду справи наведено суду мотиви економічної та ділової доцільності взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Торг-Інвест», підприємством об’єднання громадян «Соломія» Львівського обласного осередку всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів – УСІ» та товариством з обмеженою відповідальністю «МДК Інвест», які відповідачем жодним чином не спростовані, а саме: використання придбаного товару у власній господарській діяльності, що, зокрема, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів на поставку продукції виробничо-технічного призначення, залізничних накладних про відправлення продукції, приймально-здавальних актів, накладних вимог на відпуск (внутрішнє переміщення).

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.