Справа № 537/1503/16-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2016 р.Справа № 537/1503/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Сіренко О.І.
Суддів: Перцової Т.С. , Любчич Л.В.
за участю секретаря судового засідання Федоренко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.03.2016р. по справі № 537/1503/16-а
за позовом ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
21 березня 2016 року постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано незаконним рішення Полтавського обласного військового комісаріату від 05 лютого 2016 року про відмову у складанні висновку щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 31.07.2013 року другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно, з додержанням вимог пункту 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги та подати головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги.
Полтавський обласний військовий комісаріат у апеляційній скарзі просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що позивач був звільнений з військової служби 15.01.1995 року на підставі наказу командира військової частини №31642 від 29.11.1994 року №56 та на той час підлягав обов`язковому особистому страхуванню відповідно до чинної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На час внесення змін до статті 16 зазначеного Закону в частині встановлення права військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги, які набули чинності з 01.01.2007 року, ОСОБА_1 військової служби не проходив, статусу військовослужбовця не мав, тому положення статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції від 01.01.2007 року, до позивача не можуть бути застосовані.
У письмових запереченнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Вказує, що момент виникнення права на отримання позивачем одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, пов`язаний виключно з часом отримання ОСОБА_1 інвалідності та помилково ставиться відповідачем у залежність від моменту звільнення позивача з військової служби.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу з 14.11.1972 року по 15.01.1995 року, в тому числі в діючій армії з 13.10.1984 року по 31.10.1986 року у Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №ВФСЗ/ 25 від 30.01.2013 року та військовим квитком НОМЕР_1 від 23.01.1995 року.
З 31 липня 2013 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності безтерміново з причини мінно-вибухової травми, поранення і захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в районах, де велись бойові дії, що підтверджується копією Довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА №171857 (а.с.15).
Після набуття статусу особи, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності, поранення (контузія) та захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, оскільки раніше така допомога йому не призначалася та не виплачувалася.
03 лютого 2016 року Кременчуцьким об`єднаним міським військовим комісаріатом надіслано заяву ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності Полтавському обласному військовому комісаріату (а.с.5).
05 лютого 2016 року листом за вих.№10/47 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про повернення документів старшого прапорщика у відставці ОСОБА_1 без реалізації. Вказано, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що на час встановлення останньому інвалідності з причини травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 4 липня 2012 року N 5040-VI та приписи постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25 грудня 2013 р. N 975 не були чинними (а.с.4).
Не погодившись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 при розгляді заяви ОСОБА_1 порушено вимоги Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, наведені норми частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 3 Порядку виплату одноразової грошової допомоги пов`язують зі встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Враховуючи те, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 31 липня 2013 року, то до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (далі - Порядок №499).
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку №499 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що право на одноразову грошову допомогу у позивача, як військовослужбовця, який виконував обов`язки військової служби, виникає з моменту встановлення останньому групи інвалідності після звільнення зі служби - 31.07.2013 року.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, дійшовши вірного висновку про момент, з якого у позивача виникло право на отримання спірної допомоги, дійшов помилкового висновку про безпідставність її призначення з посиланням на приписи постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25 грудня 2013 р. N 975, яка, на думку відповідача до спірних правовідносин не застосовується.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 , відповідач мав керуватись крім іншого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яким встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. За змістом вказаної норми, питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги мало вирішуватись з урахуванням норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 інвалідності, а також відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Полтавським обласним військовим комісаріатом при розгляді заяви ОСОБА_1 належним чином не з`ясовано наявність підстав для призначення останньому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, що настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, що призвело до порушення прав позивача.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач був звільнений з військової служби 15.01.1995 року на підставі наказу командира військової частини №31642 від 29.11.1994 року №56 та на той час підлягав обов`язковому особистому страхуванню відповідно до чинної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", висновків суду не спростовують та не свідчать на користь відсутності у ОСОБА_1 права на призначення спірної допомоги.
Статтею 16 Закону N 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. N 488, НАСК "Оранта" виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті (п.п. "б" п. 6 Умов)
Частиною другою статті 16 Закону N 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу II групи інвалідності)

передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів вважає, що "обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Законодавець не ставить виплату одноразової грошової допомоги у залежність від факт отримання страхових виплат за обов`язковим особистим державним страхуванням.
Факт встановлення військовослужбовцю групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, ніж отримана раніше страхова сума, може мати вплив лише на визначення розміру такої одноразової грошової допомоги.
Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою про призначення спірної одноразової грошової допомоги, не мав статусу військовослужбовця, висновків суду не спростовують, оскільки чинне законодавство пов`язує виникнення права на отримання такої допомоги в тому числі і зі встановленням інвалідності, що настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від того, чи перебуває особа на військовій службі дотепер.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.03.2016р. по справі № 537/1503/16-а - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Перцова Т.С. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 29.04.2016 р.