Справа № 132/3236/14-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/6951/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року у справі №132/3236/14-а за позовом ОСОБА_4 до Калинівської міської ради Вінницької області про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Калинівської міської ради Вінницької області, в якому просив:

- визнати незаконним рішення 33-ї сесії 6-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 18.09.2014 року про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га в АДРЕСА_1;

- зобов'язати Калинівську міську раду Вінницької області винести на найближчу сесію питання щодо надання дозволу ОСОБА_4 згідно чинного законодавства на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських споруд, що розташований в АДРЕСА_1.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення 33-ї сесії 6-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 18.09.2014 року про відмову ОСОБА_4 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га в АДРЕСА_1. Зобов'язано Калинівську міську раду Вінницької області повторно розглянути на черговій сесії Калинівської міської ради відповідно до положень Земельного кодексу України, питання щодо надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції. Прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконкому Калинівської міської ради народних депутатів № 329 від 20.08.1991 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 1000,0 кв.м. в АДРЕСА_1. На підставі цього рішення було винесено в натурі межі земельної ділянки, про що складено відповідний акт 21.08.1991 року. Пунктом 3 "б" цього ж рішення зобов'язано забудовника ОСОБА_4 протягом 2-х місяців з моменту винесення меж земельної ділянки в натурі укласти з міською радою договір на право забудови ділянки, узгодивши проект забудови та отримавши дозвіл на проведення будівельних робіт.

Позивач вказаних договорів та погоджень не отримував, розпочав будівництво будинку в 1994 році, і закінчив його лише в 2009 році.

Рішенням виконкому Калинівської міської ради № 411 від 24.09.2010 року було присвоєно побудованому позивачем житлового будинку юридичну адресу, АДРЕСА_1, в якому позивача було записано власником.

З жовтня 2013 року позивач почав звертатись з заявами про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для оформлення договору оренди присадибної земельної ділянки, оскільки приватизувати її згідно діючого законодавства, будучи громадянином Росії, позивач не має можливості.

На свої звернення від 18.10.2013 року та від 12.11.2013 року позивач отримав одну відповідь № 02-12-1625 від 11.12.2013 року про те, що дозвіл йому буде надано після надання проходу до «сусідньої земельної ділянки», так як цей прохід було передбачено в будівельному паспорті.

07.05.2014 року позивач звернувся із заявою до Калинівської міської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 для укладення договору оренди земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування побудованого позивачем житлового будинку.

18.09.2014 року рішенням 33-ї сесії 6-го скликання Калинівської міської ради відмовлено позивачу в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га в АДРЕСА_1, згідно п.4 ст. 120 Земельного кодекс України та п.3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований на вищевказаній земельній ділянці.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням Калинівської міської ради було порушено права ОСОБА_4 в отриманні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, оскільки без правовстановлюючого документу на земельну ділянку позивач позбавлений можливості оформити право власності на житловий будинок.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що підставою для відмови позивачу у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 0,10 га є відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. В ході судового розгляду не було спростовано факт самочинного будівництва позивачем будинку на виділеній земельній ділянці по АДРЕСА_1. Крім того, у Департаменті ДАБІ також відсутні документи на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79 1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з приписами ч.1 ст.123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

В силу ч.2 ст.123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою цієї статті визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (ч.13 ст.123 ЗК України).

Як вбачається з рішення 33-ї сесії 6-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 18.09.2014 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на новозбудований житловий будинок.

Водночас, відповідно до п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

В той же час, згідно з п.3.2. Порядку, затвердженого Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144, замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції за місцезнаходженням об'єкта заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, до якої додаються, серед іншого, засвідчені в установленому порядку копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оформлення правовстановлюючих документів на новозбудований житловий будинок неможливе без документа, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою.

Поряд з цим, ст.123 Земельного кодексу України визначає підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), серед яких відсутня така підстава, як відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 та зобов'язання Калинівську містку раду Вінницької області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,10 га в АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке скасоване помилково.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року скасувати, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: