Справа № 826/18805/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2016 року м. Київ справа № 826/18805/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О., Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національного банку України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення моральної шкоди, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправними дій та бездіяльності Національного банку України (далі - НБУ, відповідач), його посадових осіб, що полягають у неприйнятті своєчасних заходів впливу на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», що призвело до нанесення матеріальної шкоди ОСОБА_1 (далі - вимога 1);

- стягнення з Національного банку України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у загальному розмірі 1 529 150,00 грн. (далі - вимога 2).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва про відкриття провадження в адміністративній справі від 16 вересня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», Банк, третя особа).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що в 2014 році між ним та Банком було укладено ряд договорів строкових банківських вкладів (депозитів) без поповнення, оформлених в рамках Пакету послуг «ПУ «Gold» з загальною сумою вкладів (депозитів) 85 000 доларів США 00 центів.

По закінченню строків розміщення Вкладів, позивач у червні 2015 року звернувся до ПАТ «КБ «Надра» про виплату коштів та нарахованих процентів відповідно до умов договорів строкових банківських вкладів (депозитів).

Однак, Банком зобов'язання за вказаними вище договорами виконані не були.

Позивач, дізнавшись з офіційного порталу в мережі Інтернет Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про прийняття Правлінням НБУ постанови про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та початок процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, встановив, що відповідач не вчинив жодних дій а ні щодо недопущення віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, а ні щодо відновлення такої платоспроможності.

На думку позивача, протиправність дій НБУ полягає у непроведенні з його боку інспекційних перевірок Банку та у незастосуванні до такого банку заходів впливу.

Допущення з боку НБУ протиправної бездіяльності полягає, на думку позивача, у невчиненні вказаних вище дій.

Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивачем фактично було втрачено своє право власності на грошові кошти, внесені третій особі в якості банківських вкладів.

Як зазначає позивач, він з цього приводу зазнав моральних страждань, що полягають у необхідності пошуку інших засобів існування, лікування від нервових зривів, безсоння та інших психологічних проблем.

З огляду на те, що загальна сума фактично втрачених позивачем грошових коштів через протиправну бездіяльність відповідача складає 1 529 150,00 грн., останній вважає, що вказану суму необхідно стягнути з відповідача, як розмір завданих позивачу моральних страждань.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначає, що через те, що в Банку виникли проблеми з ліквідністю, що становило реальну загрозу невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами, Банк потребував посиленого контролю за його діяльністю.

В зв'язку з цим, НБУ зобов'язаний був застосувати до Банку захід впливу у вигляді віднесення його до категорії проблемних.

Таки чином, як стверджує відповідач, віднесення Банку до категорії проблемних було адекватним заходом впливу до вчинених Банком порушень і рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів Банку.

В подальшому, за результатами безвиїзного банківського нагляду Правлінням НБУ було прийнято постанову про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних.

Разом з тим, Банк продовжував здійснювати діяльність з високим ризиком ліквідності.

Зазначене свідчило, що діяльність Банку не відповідала вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів Національного банку України, була ризиковою та такою, що створювала загрозу інтересам вкладників і кредиторів Банку, а також стабільності банківської системи України.

У той же час, акціонери Банку не підтвердили готовність надати реальну і оперативну фінансову підтримку установі, в тому числі для погашення боргів, отриманих попереднім акціонером, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників діяльності банку та неможливості своєчасного виконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Як наслідок, Банком не було вжито належних заходів з приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України.

В подальшому, Правлінням НБУ було прийнято постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

З підстав викладеного, відповідач вважає, що протиправних дій, які, на думку позивача, полягають у неприйнятті своєчасних заходів впливу на Банк, ним вчинено не було як і не було допущено з його боку протиправної бездіяльності.

Стосовно відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, відповідач вказує на те, що позивачем не зазначено з чого він виходив при оцінці заподіяної йому шкоди та не надано доказів, що підтверджують завдання йому Національним банком України моральної шкоди.

За вказаних обставин, відповідач вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має.

В своїх запереченнях проти адміністративного позову відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Третя особа своїми правами на подання заперечень та/або пояснень, передбаченими ст. ст. 49, 51 КАС України, не скористалася.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 03.11.2015 представника третьої особи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В 2014 році між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) було укладено ряд договорів строкових банківських вкладів (депозитів) без поповнення, оформлених в рамках Пакету послуг «ПУ «Gold» № №: 1954328, 2006841, 2006857, 2006863, 2006867, 2006873, 2006876, 2007042, 2021917, 2021927, 2021934, 2021951, 2021957, 2024722, 2024725, 2089931, 2089933 з загальною сумою вкладів (депозитів) близько 85 000 доларів США 00 центів.

По умовам вказаних вище договорів, процентні ставки по Вкладам встановлюються у розмірах 12 та 12,5 процентів річних; датами повернення Вкладнику Вкладів є 17.06.2015 та 23.06.2015.

По закінченню строків, вказаних в договорах, та для припинення договорів, а також з метою повернення сум депозитних вкладів із нарахованими процентами позивач звернувся до ПАТ «КБ «Надра».

Втім, Банком своїх зобов'язань по договорам виконано не було.

У той же час, судом встановлено, що Правлінням Національного банку України 07.08.2014 було прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії проблемних та призначення куратора» № 469/БТ, пунктом першим якої Банк було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.

Підпунктом другим п. 2 вказаної постанови для Банку були установлені обмеження в його діяльності, зокрема, стосовно залучення коштів від фізичних осіб в обсягах та за процентними ставками не вищими, ніж досягнуті на дату прийняття цієї постанови.

В подальшому, Правлінням Національного банку України 05.02.2015 було прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» № 83, пунктом першим якої Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Пунктом другим вказаної постанови, постанову Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії проблемних та призначення куратора» від 07.08.2014 № 469/БТ (зі змінами) визнано такою, що втратила чинність.

На підставі вказаної вище постанови Правління НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» № 26, згідно з яким з 06.02.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 06.02.2015 по 05.05.2015 включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну.

З 21.04.2015 в ПАТ «КБ «Надра» було розпочато виплату коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 06.02.2015 включно та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» від 23.04.2015 № 85 здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» продовжено по 05.06.2015 включно.

30 травня 2015 року виплати коштів вкладникам ПАТ «КБ «Надра» було призупинено.

Правлінням Національного банку України 04.06.2015 було прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» № 356.

На підставі вказаної вище постанови Правління НБУ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» № 113, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Так, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05.06.2015 по 04.06.2016 включно.

Після прийняття виконавчою дирекцією Фонду вказаного вище рішення (№ 113 від 05.06.2015), Фонд з 12.06.2015 відновив виплату коштів вкладникам банку.

Для отримання таких коштів вкладники ПАТ «КБ «Надра» з 12.06.2015 до 23.07.2015 включно мали можливість звернутись до установи банку-агента Фонду - АТ «Райффайзен банк Аваль».

Позивач вважає, що бездіяльність Національного банку України та його протиправні дії привели Банк, як і інші банки у кількості 88 за такою ж аналогією, до стану неплатоспроможності, а в подальшому й до процедури ліквідації.

На переконання позивача, відповідач не вчинив жодних дій а ні щодо недопущення віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, а ні щодо відновлення такої платоспроможності.

Незгода з протиправними діями та бездіяльністю НБУ, що полягають у неприйнятті своєчасних заходів впливу на ПАТ «КБ «Надра», що призвело, на думку позивача, до нанесення йому матеріальної шкоди, а також необхідність в стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди в загальному розмірі 1 529 150,00 грн., обумовили позивача на звернення до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV (далі - Закон № 679-XIV), Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III (далі - Закон № 2121-III), Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 № 346, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902 (далі - Положення № 346) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 679-XIV, Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону № 679-XIV, забезпечення стабільності грошової одиниці України є основною функцією Національного банку відповідно до Конституції України.

В статті сьомій Закону № 679-XIV визначені інші функції Національного банку України, до яких зокрема належить, здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Статтею 55 Закону № 679-XIV визначено, що головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк України, відповідно до ст. 66 Закону № 2121-III, здійснює державне регулювання діяльності банків, зокрема, в сфері адміністративного регулювання, шляхом застосування до банків санкцій адміністративного чи фінансового характеру.

Статтею 73 Закону № 2121-III визначено право Національного банку України, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози, застосувати заходи впливу.

Відповідно до ст. 74 Закону № 2121-III порядок застосування заходів впливу, встановлених статтею 73 цього Закону, а також розмір фінансових санкцій, що застосовуються до банків та інших юридичних осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Статтею 75 Закону № 2121-III визначені підстави та порядок віднесення банку до категорії проблемних.

Так, відповідно до вказаної вище статті, Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з критеріїв, визначених у цій статті.

Пунктом 12.2 глави 12 розділу II Положення № 346 визначені критерії, у разі наявності хоча б одного з яких, Національний банк має право віднести банк до категорії проблемних.

За приписами ч. 1 ст. 76 Закону № 2121-III, (в редакції, чинній станом на момент винесення Правлінням НБУ постанови про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних), Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі:

1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним;

2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України;

3) невиконання банком протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами;

4) одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Як вбачається із змісту постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії проблемних та призначення куратора» від 07.08.2014 № 469/БТ (далі - Постанова № 469/БТ), Національним банком України за результатами безвиїзного банківського нагляду з використанням даних статистичної звітності було установлено, що діяльність Банку не відповідає вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів Національного банку України, про що свідчило:

- порушення Банком вимог Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України та філій іноземних банків в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 16.03.2006 № 91, у частині недотримання на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітний період у розмірі, який дорівнює або більший, ніж середньоарифметична сума обов'язкових резервів. Відхилення для звітного періоду резервування збільшився та становив: за березень 2014 року - «-» 207 086 тис. грн., за квітень 2014 року - «-» 408 509 тис. грн., за травень 2014 року - «-» 261 561 тис. грн., за червень 2014 року - «-» 555 838 тис. грн.;

- протягом липня 2014 року Банк недотримувався нормативу миттєвої ліквідності (Н4), значення якого не перевищувало 17,46% (нормативне значення не менше ніж 20%). Станом на 05.08.2014 норматив миттєвої ліквідності (Н4) становив лише 7,37%;

- Банк порушував вимоги Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, у частині недотримання нормативу миттєвої ліквідності (Н4) починаючи з 20.03.2014 та не усунув це порушення, незважаючи на надіслані до Банку письмову вимогу від 14.04.2014 № 47-112/16489/БТ та письмове застереження від 16.05.2014 № 47-112/23933/БТ;

- залишок коштів на кореспондентському рахунку Банку в Національному банку України був критично низьким та станом на 05.08.2014 становив лише 7 млн. грн., або 0,02% від зобов'язань Банку.

Зазначене свідчило про наявність у Банку проблем із ліквідністю, що становило реальну загрозу невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами, а також потребу в посиленому контролі за діяльністю Банку з метою уникнення можливості невиконання Банком своїх зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Допущення зменшення значення на 5 і більше відсотків протягом звітного місяця хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, установлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються за щоденними розрахунками п'ять і більше разів, було підставою, за наявності якої Національний банк України зобов'язаний був віднести Банк до категорії проблемних.

За вказаних вище обставин, колегія суддів вважає, що Національний банк України відповідно до статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зобов'язаний був застосувати до Банку захід впливу у вигляді віднесення його до категорії проблемних.

Таким чином, віднесення Банку до категорії проблемних було адекватним заходом впливу до вчинених Банком порушень і рівню загрози інтересам вкладників та інших кредиторів Банку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3.1 глави 3 розділу І Положення № 346 Національний банк України застосовує заходи впливу за порушення банками банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу або здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, у тому числі на підставі результатів безвиїзного банківського нагляду за діяльністю банків.

З цих підстав, колегія суддів зауважує, що Постанова № 469/БТ була прийнята Правлінням Національного банку України на підставі результатів саме безвиїзного банківського нагляду.

Також, колегія суддів зазначає, що 05.02.2015 Правлінням Національного банку України за результатами безвиїзного банківського нагляду було прийнято постанову «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» № 83 (далі - Постанова № 83), відповідно до якої Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Постанова № 83 була прийнята Правлінням Національного банку України за результатами розгляду пояснювальної записки Генерального департаменту банківського нагляду про необхідність віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, а також доповідної записки Департаменту банківського нагляду від 02.02.2015 № В/47-108/5565, складеної за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю Банку з використання даних статистичної звітності.

Як було зазначено вище, критерії, за умови відповідності банку хоча б одному з яких Національний банк України зобов'язаний віднести банк до категорії неплатоспроможних, визначені у статті 76 Закону № 2121-III.

Так, Національний банк України відповідно до статті 76 Закону № 2121-III зобов'язаний віднести банк до категорії неплатоспроможних, зокрема, у разі неприведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних.

Як вбачається із змісту Постанови № 83, за результатами аналізу даних статистичної звітності Національним банком України було встановлено, що Банк не дотримувався:

- нормативу миттєвої ліквідності (Н4), значення якого погіршилося з 10,31% станом на 07.08.2014 до 2,91% станом на 30.01.2015 (за нормативного значення не менше ніж 20%), що є порушенням пункту 2.4 глави 2 розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368;

- нормативу поточної ліквідності (Н5) та нормативу короткострокової ліквідності (Н6) починаючи з 11.09.2014, значення яких станом на 21.01.2015 становило 36,51% (за нормативного значення не менше ніж 40%) та 40,48% (за нормативного значення не менше ніж 60%), що є порушенням пункту 3.4 глави 3 та пункту 4.4 глави 4 розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368;

- нормативу максимального розміру кредитного ризику на одного контрагента (Н7) починаючи з 05.09.2014 (крім 25.12.2014 та у період з 08.01.2015 до 15.01.2015), значення якого станом на 30.01.2015 становило 30.03%) (за нормативного значення не більше ніж 25%), що є порушенням пункту 2.10 глави 2 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368;

- ліміту загальної відкритої валютної позиції банку (Л13-1), значення якого станом на 30.01.2015 становило 268,23% (за нормативного значення не більше 1%), що є порушенням пункту 7 Положення про порядок встановлення Національним банком України лімітів відкритої валютної позиції та контроль за їх дотриманням уповноваженими банками, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12.08.2005 № 290 (зі змінами), підпункту 8 пункту 6 постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01.12.2014 № 758;

- на кореспондентському рахунку в Національному банку України середньоарифметичної суми залишків коштів за звітний період у розмірі, який дорівнює або більший, між середньоарифметична сума обов'язкових резервів (відхилення для звітного періоду резервування за липень 2014 року становило «-» 501 млн. грн., за серпень 2014 року - «-» 490 млн. грн., за вересень 2014 року - «-» 538 млн. грн., за жовтень 2014 року - «-» 629 млн. грн., за листопад 2014 року - «-» 734 млн. грн., за грудень 2014 року - «-» 775 млн. грн.), чим було порушено вимоги Положення про порядок формування та зберігання обов'язкових резервів для банків України та філій іноземних банків в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 16.03.2006 № 91 (зі змінами).

Крім того, Банк продовжував здійснювати діяльність з високим ризиком ліквідності через:

- зменшення залишку коштів на кореспондентському рахунку Банку в Національному банку України з 95 млн. грн. (або 0,3% від зобов'язань) станом на 07.08.2014 до 14 млн. грн. (або 0,05% від зобов'язань) станом на 30.01.2015;

- незбалансованість за строками погашення активів та пасивів у періоді до 31 дня, обсяг якої станом на 21.01.2015 становить «-» 4 581 млн. грн. (або 18% від активів), що свідчило про значний дефіцит ліквідності Банку.

Зазначене свідчило, що діяльність Банку не відповідала вимогам банківського законодавства і нормативно-правових актів Національного банку України, була ризиковою та такою, що створювала загрозу інтересам вкладників і кредиторів Банку, а також стабільності банківської системи України.

Також, всупереч вимогам статті 58 Закону № 2121-III, якою встановлено обов'язок власників істотної участі в банку вживати своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку, власники істотної участі в Банку не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансової підтримки Банку для приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України.

Крім того, акціонери Банку не підтвердили готовність надати реальну і оперативну фінансову підтримку установі, у тому числі для погашення боргів, отриманих попереднім акціонером, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників діяльності Банку та неможливості своєчасного виконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Як наслідок, Банком не було вжито належних заходів з приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України.

З цих підстав, колегія суддів зауважує, що Постанова № 83 була прийнята Правлінням Національного банку України за результатами безвиїзного банківського нагляду за діяльністю Банку.

Вищезазначене підтверджує, що Постанова № 469/БТ та Постанова № 83 у відповідності до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України були прийняті Національним банком України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України, статті 7, 15, 55 Закону № 679-XIV та статті 67, 75, 76 Закону № 2121-III), з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів Банку), а також обґрунтовано, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що:

- до віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, для стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового стану, з метою захисту інтересів вкладників та кредиторів Банку, вжиття заходів для приведення діяльності Банку у відповідність до вимог банківського законодавства та усунення порушень, причин і умов, що призвели до погіршення фінансового стану, Банк було віднесено до категорії проблемних та у ньому було призначено куратора;

- Постанови № 469/БТ та № 83 були прийняті Правлінням Національного банку України за результатами безвиїзного банківського нагляду за результатами аналізу даних статистичної звітності відповідно до частини одинадцятої статті 67 Закону № 2121-III та пункту 3.1 глави 3 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346.

Зазначене вище дає колегії суддів підстави стверджувати, що з боку відповідача вчинялись дії щодо недопущення віднесення Банку до категорії неплатоспроможних, а також, - по відновленню такої платоспроможності.

Як наслідок, твердження позивача стосовно вчинення НБУ протиправних дій та допущення з боку НБУ протиправної бездіяльності, в результаті чого, на думку позивача, відповідачем не були прийняті своєчасно заходи впливу на ПАТ «КБ «Надра», що призвело до нанесення матеріальної шкоди ОСОБА_1, не знайшли свого підтвердження, що свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги 1.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з НБУ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у загальному розмірі 1 529 150,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами частини другої вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 та № 1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З аналізу вказаних вище норм та матеріалів справи, колегія суддів доходить висновку, що ним не можуть бути взяті до уваги в якості обґрунтування факту спричинення моральної шкоди такі обставини, на які вказує позивач, як то, необхідність пошуку інших засобів існування, лікування від нервових зривів, безсоння та інші психологічні проблеми, оскільки зазначені вище обставини не підтверджені жодними доказами, а тому є неприйнятними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані.

Натомість відповідачем доведено правомірність вчинених ним дій.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.М. Погрібніченко

Судді: І.О. Іщук

В.П. Шулежко