Справа № 2а-11117/11/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/66622/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області
на постанову та ухвалуЛьвівського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014
у справі № 2а-11117/11/1370
за позовомДержавної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області
доПриватного підприємства «АРГ»
проарешт коштів на рахунках платників податків,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова звернулась до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «АРГ», в якому просить суд накласти арешт на кошти відповідача.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- позивач звернувся до ПП «АРГ» із запитом №28412/10/23-114 від 31.08.2011 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин відповідача з ТОВ «ВТ-Техбуд» та ТОВ «Галицькі інвестиції»;

- у зв'язку з ненаданням ПП «АРГ» у повному обсязі пояснень та їх документальних підтверджень на вказаний запит позивачем прийнято наказ №1139 від 06.10.2011 «Про проведення позапланової виїзної перевірки ПП «АРГ»;

- позивачем видано направлення №1138 від 07.10.2011 СДПРІ відділу перевірок платників податків управління податкового контролю юридичних осіб Жук Г.Б.;

- ознайомившись з наказом на проведення перевірки та отримавши направлення на проведення перевірки, головний бухгалтер відповідача ОСОБА_5 відмовився допустити працівника податкового органу до проведення перевірки, що підтверджується актом №305/23-2 від 10.10.2011;

- у зв'язку з недопуском працівника податкового органу до проведення перевірки, начальником ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийнято рішення від 11.10.2011 №233474/32-2 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ПП «АРГ».

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій мотивували своє рішення тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2011 у справі №2а-11111/11/1370, яка набрала законної сили, скасовано наказ №1139 від 06.10.2011 про проведення позапланової виїзної перевірки ПП «АРГ», а тому відпали підставі для проведення позапланової виїзної перевірки відповідача і, відповідно, для допуску посадових осіб позивача для проведення такої перевірки.

Колегія суддів касаційної інстанції такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними, з огляду на таке.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.78.4 ст.78 названого Кодексу про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки .

За змістом п.81.1 ст.81 названого Кодексу посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

У відповідності до абз.6 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Згідно п.94.1 ст.94 названого Кодексу адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби (пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 названого Кодексу).

З наведеної норми вбачається, що арешт майна платника є негативним наслідком дій платника та може бути застосовано з двох підстав: - якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або якщо платник податків відмовляється від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду (п.94.6 ст.94 названого Кодексу).

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування підстав позову контролюючий орган посилається на факт відмови платника податків від допуску посадових осіб органу державної податкової служби до проведення перевірки.

Відповідно до ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

З огляду на зміст вищенаведеного положення процесуального закону та зважаючи на те, що вимогами заявленого позову є арешт коштів на рахунках платників податків з підстав, передбачених пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що предметом доказування у даній справі, зокрема, є обставини щодо наявності підстав для проведення позивачем перевірки відповідача та щодо правомірності недопуску відповідачем посадових осіб податкового органу.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відпали підставі для проведення позапланової виїзної перевірки відповідача і, відповідно, для допуску посадових осіб позивача для проведення такої перевірки, оскільки постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2011 у справі №2а-11111/11/1370, яка набрала законної сили, скасовано наказ №1139 від 06.10.2011 про проведення позапланової виїзної перевірки ПП «АРГ».

Проте, з огляду на зміст абз.6 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (у відповідності до якого відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється) висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову не вбачається обґрунтованим, оскільки фактичні обставини та підстави недопуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу судами не досліджувались та не перевірялись.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності недопуску відповідачем посадових осіб податкового органу до перевірки та, як наслідок, відсутності законних підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на неповноту встановлення судами попередніх інстанцій усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний