Справа № 826/2763/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2016 року 11:10 № 826/2763/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - Ярчака І.С.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Національного антикорупційного бюро України (далі - відповідач та/або НАБУ) та просить суд:

- визнати протиправним наказ Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_1.»;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 про припинення державної служби ОСОБА_1 та звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України;

- стягнути з Національного антикорупційного бюро України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2016 року до моменту винесення рішення у справі;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України та стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказ Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_1.» є протиправним, оскільки призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 на підставі доповідної записки керівника управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України положенням про Управління внутрішнього контролю НАБУ не передбачено.

Разом з цим, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 акцентувала увагу суду на тому, що під час здійснення службової перевірки щодо неї відповідачем протиправно застосовано Інструкцію про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України, яка затверджена наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №4 від 23.10.2015.

Вказана позиція позивача обумовлена тим, що зазначена інструкція не є нормативно - правовим актом, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України. На думку, ОСОБА_5 при здійсненні службового розслідування відповідач мав застосувати постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 №950.

Крім того, ОСОБА_1 стверджувала, що мотивувальна частина розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 про припинення державної служби ОСОБА_1 та звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу» не містить посилань на конкретну норму закону, яка була порушена останньою.

За таких обставин, позивач вважає, що її звільнення з займаної посади за порушення Присяги державного службовця відбулося необґрунтовано, за відсутності на те законних підстав, що в свою чергу є підставами для скасування вказаного вище розпорядження.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх сторін у судовому засіданні, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Директора Національного антикорупційного бюро України № 12-р від 24.06.2015 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено на посаду начальника Відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України. ОСОБА_6 державного службовця була прийнята позивачем 02.06.2015 та 25.06.2015 їй присвоєно 5 ранг державного службовця.

Доповідною запискою Керівника Управління внутрішнього контролю ОСОБА_7 від 23.12.2015 на ім'я Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 стосовно результатів комплексної перевірки організації роботи Відділу по роботі з персоналом Національного бюро внесено наступні пропозиції:

« 1. На підставі висновків та матеріалів комплексної перевірки організації роботи провести службове розслідування, за результатами якого вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності та доцільність подальшого перебування на посаді начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1

2. У зв'язку з тим, що подальше неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов'язків, призвело та у подальшому може призводити до заподіяння значної шкоди громадянам та Національному антикорупційному бюро України відсторонити її від виконання повноважень за посадою».

Наказом Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 (далі - оскаржуваний наказ №54 та/або наказ про проведення службового розслідування) на підставі службової записки Керівника Управління внутрішнього контролю ОСОБА_7 та відповідно до Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» призначено проведення службового розслідування щодо фактів систематичного неналежного виконання своїх службових обов'язків начальником Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 та вирішено відсторонити останню від виконання її повноважень за посадою з 23.12.2015 на період проведення службового розслідування.

Згідно п. 4 оскаржуваного наказу №54 проведення службового розслідування доручено Управлінню внутрішнього контролю (ОСОБА_7.).

Відповідно до акту №1 від 23.12.2015 позивач відмовилася письмово засвідчити факт свого ознайомлення з наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою», в зв'язку з чим, зміст останнього зачитано ОСОБА_1 вголос.

Разом з цим, за наслідком здійснення службового розслідування відносно позивача, складено висновок № 2 від 26.01.2016, що затверджений Директором Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 (далі - висновок від 26.01.2016).

Зі змісту вказаного висновку слідує, що під час здійснення службового розслідування відносно ОСОБА_1 встановлено порушення нею «…..вимог законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної ради України», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та при проведенні конкурсу на заміщення вакантних посад у Національному антикорупційному бюро України, втрати пакетів документів, поданих конкурсантами.

Зазначене, в свою чергу, призводить до порушення функціонування Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу, неможливості належним чином виконувати покладені на Національне бюро чинним законодавством завдань.

Крім того, у висновку від 26.01.2016 вказано, що дії та бездіяльність ОСОБА_1, призвели до суттєвого погіршення новоутвореного органу, який покликаний попереджати, виявляти, припиняти, розслідувати та розкривати корупційні правопорушення, віднесені до його підслідності, а також запобігати вчиненню нових.

Вказані порушення з боку ОСОБА_1 мали наслідком неможливість втілення в життя Національного антикорупційного бюро України принципів власної діяльності, що призвело до приниження авторитету Національного бюро та формування негативної суспільної думки щодо прозорості проведення відкритих конкурсів на заміщення вакантних посад у Національному антикорупційному бюро України.

Таким чином, ОСОБА_1 неналежним чином виконувала основні обов'язки державного службовця, передбачені ст. 10 Закону України «Про державну службу», а саме нею допущено недодержання Конституції України та інших актів законодавства України; незабезпечення ефективної роботи Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу; порушення прав і свобод людини та громадянина; несвоєчасне і неточне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників; відсутність вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; несумлінне виконання своїх службових обов'язків, що свідчить про порушення нею Присяги державного службовця.».

З огляду на викладене, особи які проводили службове розслідування дійшли висновку про необхідність винесення його результатів на розгляд Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро.

26.01.2016 о 15:23 год., позивачем отримано повідомлення про закінчення службового розслідуванням, яким доведено до відома останньої про її право на ознайомлення з висновком службового розслідування у період з 26.01.2016 по 28.01.2016 у кабінеті 212 у приміщенні Національного антикорупційного бюро України, розташованого за адресою: вул. Василя Сурикова, 3, м. Київ.

Разом з цим, як свідчать матеріали службового розслідування ОСОБА_1 відмовилася письмово засвідчити факт її ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування на 745 арк. стосовно неї, призначеного відповідно до наказу Директора Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015, про що складено акт № 2 «Про відмову працівника підписати протокол про ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування».

В подальшому, 10.02.2016 Дисциплінарною комісією Національного антикорупційного бюро України складено висновок №1 (далі - висновок від 10.02.2016), згідно якого комісія вважає, що знайшло своє підтвердження систематичне порушення ОСОБА_1 п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» щодо невиконання та/або неналежного виконання наказів, розпоряджень, доручень Директора Національного бюро, які є обов'язковими для виконання працівниками Національного бюро, та підпункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про державну службу» в частині своєчасного і точного виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Окрім того, комісією також встановлено, що 12.11.2015 до виконання начальнику Відділу по роботі з персоналом Національного бюро надійшла доповідна записка керівника Оперативно-технічного Управління Національного бюро ОСОБА_9 та керівника Управління спеціальних операцій Бюро ОСОБА_10 щодо претендентів на посади начальницького складу оперативно-технічного управління Національного бюро та їх призначення на посади начальницького складу.

У період з 12.11.2015 по 17.11.2015 по вказаним кандидатам не розпочато спеціальну перевірку, незважаючи на поданий ними повний пакет документів, безпосереднім виконавцем, а начальником вказаного Відділу ОСОБА_1 не вжито належних заходів з метою контролю виконавської дисципліни у підпорядкованому Відділі, чим допущено порушення вимог ч. 3 ст. 57 Закону України «Про запобігання корупції», п.10 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 171 від 25 березня 2015 р.

Водночас, у висновку від 10.02.2016 зазначено, що комісія за результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування №2, затвердженого Директором Національного бюро 26.01.2016 року, з врахуванням пояснень начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 від 14-15.01.2016, пояснень заступника начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_11 від 12.01.2016 року, пояснень начальника Відділу документообігу ОСОБА_12 від 12.01.2016 року, додаткових пояснень ОСОБА_12 від 15.01.2016 року, вважає, що знайшли своє підтвердження порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», викладені у висновку, допущені з вини начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1, при розгляді запитів на інформацію ОСОБА_13 №405 від 30.07.2015 та №804 від 02.09.2015, ОСОБА_14 №320 від 23.07.2015, ОСОБА_15 №643 від 17.08.2015, ОСОБА_16 №2137 від 12.10.2015, ОСОБА_17 №627 від 17.08.2015, ОСОБА_18 №228 від 14.07.2015, ОСОБА_19 №775 від 31.08.2015, №872 від 09.09.15 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_20 №1064 від 16.09.2015, ОСОБА_21 №1123 від 16.09.15, ОСОБА_22 №2692 від 26.10.15, ОСОБА_23 №2697 від 26.10.15, ОСОБА_24 №2883 від 30.10.15, ОСОБА_25 №3411 від 10.11.2015, журналіста газети «Наша справа» ОСОБА_26 №3888 від 16.11.15.

Також Комісія вважає, що знайшли своє підтвердження й порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про статус народного депутата України», Закону України «Про комітети Верховної Ради України» при розгляді наступних депутатських звернень: заступника голови Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції ОСОБА_27 в інтересах ОСОБА_17 №961 від 11.09.2015, ОСОБА_28 в інтересах ОСОБА_21 №1756 від 01.10.2015, ОСОБА_29 №909 від 10.09.15, ОСОБА_30 №2854 від 29.10.15.

Окрім того, комісія за результатами дослідження висновку та матеріалів службового розслідування №2 вважає, що знайшли своє підтвердження порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», допущені ОСОБА_1 та виявлені в ході службового розслідування при розгляді нею звернень: ОСОБА_17 №961 від 11.09.2015, ОСОБА_31 №777 від 31.08.2015, ОСОБА_32 №642 від 17.08.2015, ОСОБА_33 №1069 від 16.09.2015, ОСОБА_34 №2005 від 08.10.2015, ОСОБА_35 №579 від 10.08.2015, ОСОБА_36 №742 від 26.08.2015, ОСОБА_36 №740 від 20.08.2015, ОСОБА_37 №159 від 10.07.2015, ОСОБА_38 №1128 від 18.09.2015, №1127 від 18.09.2015, №974 від 14.09.15, №1141 від 18.09.15, №1505 від 23.09.15, ОСОБА_39 №417 від 31.07.2015, ОСОБА_40 №393 від 30.07.2015, ОСОБА_41 №314 від 22.07.2015, ОСОБА_42 №294 від 20.07.2015, ОСОБА_43 №497 від 07.08.2015, ОСОБА_44 №498 від 07.08.2015, ОСОБА_45 №514 від 10.08.2015, ОСОБА_46 №860 від 08.09.2015, ОСОБА_47 №776 від 31.08.2015, ОСОБА_48 №584 від 12.08.2015, адвокатського запиту ОСОБА_49 №728 від 21.08.2015, ОСОБА_39 №963 від 11.09.2015, ОСОБА_50 №302 від 20.07.2015 (Відповідно до листа Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №9.2/7- Г255945.15-3/09-177 від 20.01.2016 року на ОСОБА_1 за вказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення), ОСОБА_51 та ОСОБА_21 №1140 від 18.09.2015, ОСОБА_52 №1919 від 06.10.2015, ОСОБА_53 №3128 від 04.11.2015, ОСОБА_54 №310 від 22.07.2015, ОСОБА_55 №2708 від 26.10.2015, ОСОБА_56 №615 від 14.08.2015, ОСОБА_57 №844 від 08.09.2015, ОСОБА_58 №1989 від 08.10.2015, ОСОБА_59 №1990 від 08.10.2015, ОСОБА_60 №2138 від 12.10.2015, ОСОБА_61 №253 від 14.07.2015, ОСОБА_62 №313 від 22.07.2015, ОСОБА_63 №345 від 27.07.2015, ОСОБА_64 №422 від 31.07.2015 року, виконкому Тростянецької міської ради №587 від 12.08.2015, ОСОБА_65 №606 від 12.08.2015, ОСОБА_66 №611 від 13.08.2015, ОСОБА_67 №629 від 17.08.2015, ОСОБА_52 №675 від 18.08.15 та №820 від 03.09.2015, №862 від 08.09.15, ОСОБА_68 №778 від 31.08.2015, ОСОБА_69 №814 від 03.09.2015, ОСОБА_70 №958 від 11.09.15, ОСОБА_71 №1060 від 16.09.15, ОСОБА_72 №1130 від 18.09.15, ОСОБА_73 №1507 від 23.09.15, ОСОБА_74 №1524 від 23.09.15, ОСОБА_75 №1984 від 08.10.15, ОСОБА_76 №2026 від 08.10.15, ОСОБА_77 №2105 від 12.10.15, ОСОБА_78 №2373 від 19.10.15, ОСОБА_79 №2469 від 21.10.15, ОСОБА_80 №3126 від 04.11.15.

Водночас, комісія вважає доведеними факти неналежної організації роботи Відділу по роботі з персоналом та відсутність контролю з боку начальника Відділу ОСОБА_1 під час організації та проведення конкурсів на заміщення вакантної посади заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, на посаду заступника начальника відділу забезпечення роботи Директора Національного бюро (звернення ОСОБА_81 №584 від 12.08.2015); на заміщення посади начальника міжнародно-правового відділу юридичного управління Національного антикорупційного бюро України (скарга ОСОБА_82 №3120 від 04.11.2015), в результаті чого порушено конституційні права і свободи кандидатів на вакантні посади в Національному бюро, підірвано авторитет Національного антикорупційного бюро України.

Також Комісія вважає доведеними порушення при організації проведення конкурсу з боку ОСОБА_1 в частині тривалого ненадання для оновлення раніше розміщеної на офіційному веб-сайті застарілої інформації про те, який саме - дворівневий (100 питань) чи однорівневий - (50 питань) тест на знання законодавства слід здавати для подальшого проходження конкурсу на вакантні посади в Національному бюро. Так, під час проведення тестування на знання законодавчої бази велика кількість кандидатів на заміщення вакантних посад у Національному бюро були обурені довільною зміною порядку тестування з першого на другий рівень (звернення ОСОБА_78 №2275 від 15.10.2015 та №2373 від 19.10.2015, звернення ОСОБА_83 №2680 від 26.10.2015).

Комісія констатувала, що вищевказані порушення вимог законів України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та при проведенні конкурсу на заміщення вакантних посад у Національному бюро, втрати пакетів документів, поданих конкурсантами, з боку начальника Відділу по роботі з персоналом Національного бюро ОСОБА_1 призводить до порушення функціонування Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу, неможливості належним чином виконувати покладені на Національне бюро чинним законодавством завдань. Крім того, дії та бездіяльність ОСОБА_1 призвели до суттєвого погіршення іміджу Національного бюро як новоутвореного органу, що покликаний попереджати, виявляти, припиняти, розслідувати та розкривати корупційні правопорушення, віднесені до його підслідності, а також запобігати вчиненню нових.

Окрім того, комісія підтвердила, що начальник Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 несумлінно виконувала основні обов'язки державного службовця, а саме нею допущено недодержання Конституції України та інших актів законодавства України; незабезпечення ефективної роботи Національного антикорупційного бюро України як державного правоохоронного органу; порушення прав і свобод людини та громадянина; несвоєчасне і неточне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників; відсутність вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; несумлінне виконання своїх службових обов'язків, що свідчить про порушення нею Присяги державного службовця.

Комісія вважає, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушень начальником Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 є ігнорування положень законів України «Про державну службу», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про звернення громадян,», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус народного депутата України», «Про комітети Верховної Ради України», «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», небажання брати на себе відповідальність та організувати виконання покладених на Відділ функцій.

З урахуванням зазначеного в сукупності, комісія дійшла висновку, що начальником Відділу по роботі з персоналом Національного бюро України ОСОБА_1 порушено Присягу державного службовця, передбачену ст. 17 Закону України «Про державну службу».

Комісією рекомендовано Директору Національного бюро ОСОБА_8, керуючись вимогами п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» припинити державну службу начальнику Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1.

Висновок від 10.02.2016 направлено на розгляд Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 для прийняття рішення у відповідності із ч. 3 ст. 28 Закону України «Про Національне антикоруппійне бюро України».

Так, на підставі висновку засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016 розпорядженням Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 «Про припинення державної служби» вирішено припинити державну службу та звільнити ОСОБА_1 10.02.2016 з посади начальника Відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, пункт 6 статі 30 Закону України «Про державну службу» (далі - оскаржуване розпорядження № 128-р та/або розпорядження про припинення державної служби).

Позивач вважає наказ Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою» та розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 «Про припинення державної служби» необґрунтованими та протиправними, з огляду на що звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України «Про державну службу» від 16.112.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

Вказаний закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст. 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Водночас, правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначено Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» від 14.10.2014 № 1698-VII (далі - Закон № 1698-VII).

Як було вказано вище, підставою для проведення службової перевірки ОСОБА_1 була доповідна записка Керівника Управління внутрішнього контролю ОСОБА_7 від 23.12.2015 на ім'я Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 стосовно результатів комплексної перевірки організації роботи Відділу по роботі з персоналом Національного бюро.

Позивач стверджує, що призначення службового розслідування відносно неї на підставі вказаної вище доповідної записки, як і складання останньої не передбачено Положенням про Управління внутрішнього контролю НАБУ від 30.10.2015.

Тобто, на думку ОСОБА_1, проводячи комплексу перевірку Відділу по роботі з персоналом Національного бюро за власною ініціативою, Управління внутрішнього контролю НАБУ вийшло за межі своїх повноважень, що в свою чергу обумовлює наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу №54.

Суд вважає необґрунтованими зазначені доводи позивача з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 27 Закону № 1698-VII встановлено, що з метою попередження, виявлення та розслідування правопорушень у діяльності працівників Національного бюро у складі його центрального управління діє підрозділ внутрішнього контролю. Рішенням Директора Національного бюро у складі територіальних управлінь Національного бюро можуть створюватися підрозділи внутрішнього контролю. Підрозділи внутрішнього контролю підпорядковуються безпосередньо Директору Національного бюро.

Підрозділ внутрішнього контролю Національного бюро, серед іншого, має такі обов'язки: запобігання вчиненню правопорушень працівниками Національного бюро згідно з вимогами законів України «Про запобігання корупції» та «Про державну службу»; перевірка інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень; проведення службового розслідування стосовно працівників Національного бюро (п. 1, 5, 6 ч. 2 ст. 27 Закону № 1698-VII).

Згідно ч. 6 ст. 27 Закону № 1698-VII порядок діяльності та повноваження підрозділів внутрішнього контролю Національного бюро визначаються положенням, яке затверджується Директором Національного бюро.

Наказом Національного антикорупційного бюро України від 19.10.2015 №2 «Про затвердження Положення про управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України» з метою нормативного врегулювання діяльності Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, відповідно до Закону України «Про антикорупційне бюро України» затверджено Положення про Управління внутрішнього контролю Національного бюро (далі - Положення №2 від 19.10.2015).

Відповідно до п. 1.1 розділу I вказаного положення Управління внутрішнього контролю (далі - Управління) це підрозділ внутрішнього контролю, який діє у складі центрального управління Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро) з метою попередження, виявлення та розслідування правопорушень у діяльності працівників Національного бюро.

Управління у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, укладеними в установленому порядку, цим Положенням, а також наказами, розпорядженнями та дорученнями Директора Національно бюро (п. 1.2 розділу I Положення №2 від 19.10.2015).

Разом з цим, п. 3.1, 3.4, 3.5 розділу III Положення №2 від 19.10.2015 встановлено, що до обов'язків і функцій Управління відноситься запобігання вчиненню правопорушень працівниками Національного бюро згідно з вимогами законів України «Про запобігання корупції» та «Про державну службу» та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ; перевірка інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень; проведення службового розслідування стосовно працівників Національного бюро.

Водночас, підставами для проведення службового розслідування є невиконання або неналежне виконання працівниками Національного бюро службових обов'язків, порушення вимог законів України та прийнятих відповідно до них інших нормативно - правових актів, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, негативні результати моніторингу способу життя та перевірок на доброчесність, інші події пов'язані із загибеллю (смертю) працівників Національного бюро чи їх травмування, а також події, які сталися за участю Національного бюро і можуть викликати суспільний резонанс (п. 8.1 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015).

Аналіз вказаних приписів Закону № 1698-VII та Положення №2 від 19.10.2015 дає суду підстави дійти висновку, що Управління на виконання своїх функцій і завдань має право здійснювати службове розслідування стосовно працівників Національного бюро та перевіряти інформацію, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв'язку Національного бюро, щодо причетності працівників Національного бюро до вчинення правопорушень.

При цьому, підставами для проведення службової перевірки, серед іншого, може бути як невиконання або неналежне виконання працівниками Національного бюро службових обов'язків, так і порушення вимог законів України та прийнятих відповідно до них інших нормативно - правових актів.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що підставою для здійснення службової перевірки позивача була, зокрема, наявність інформації з різних джерел (в тому числі від відділу документообігу та Відділу забезпечення роботи Директора бюро (патронатна служба)) про причетність начальника Відділу по роботі з персоналом ОСОБА_1 до різноманітних порушень.

В контексті вищевикладеного, зокрема п. 1, 5, 6 ч. 2 ст. 27 Закону № 1698-VII, п. 3.1, 3.4, 3.5 розділу III, п. 8.1 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015 судом не вбачається виходу Управлінням за межі своїх повноважень при здійсненні комплексної перевірки щодо позивача, оскільки вказане право надано останньому безпосередньо Законом № 1698-VII.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що довідні записки за результатом проведення комплексної перевірки є своєрідною документальною фіксацією проведення останньої.

Тобто, на думку суду, направлення Директору Національного бюро доповідної записки, за наслідком проведення комплексної перевірки є фактичним виконанням покладених на Управління функцій і завдань, оскільки є доведенням до відома безпосереднього керівника про обставини та факти, які встановлені в ході її проведення.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача в цій частині в повній мірі спростовані вищевикладеним.

Крім того, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві та письмових поясненнях акцентувала увагу суду на тому, що під час здійснення службової перевірки щодо неї відповідачем протиправно застосовано Інструкцію про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України, яка затверджена наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №4 від 23.10.2015, у той час коли слід було застосувати постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 №950.

Разом з цим, позивач зазначає, що вказана інструкція не є нормативно - правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, а відтак її застосування є неправомірним.

Суд, оцінюючи вказані доводи, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону № 1698-VII Директор Національного бюро видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов'язковими для виконання працівниками Національного бюро.

Відповідно до п. 8.2 розділу VIII Положення №2 від 19.10.2015 порядок проведення службових розслідувань визначається Інструкцією.

Наказом Національного антикорупційного бюро України №4 від 23.10.2015 затверджено Інструкцію про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного Бюро України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади (далі - Положення №731).

Пунктом 1 Положення №731 визначено, що державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб'єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та цього Положення.

На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту (п. 3 Положення №731).

Згідно п. 6 Положення №731 Державну реєстрацію здійснюють:

нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади - Мін'юст;

нормативно-правових актів міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим та територіальних органів центральних органів виконавчої влади в Автономній Республіці Крим - Головне територіальне управління юстиції Мін'юсту в Автономній Республіці Крим;

нормативно-правових актів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, їх управлінь, відділів, інших підрозділів, територіальних органів центральних органів виконавчої влади - головні територіальні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі;

нормативно-правових актів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь, відділів, інших підрозділів - районні, районні у містах Києві та Севастополі, міськрайонні (у разі утворення) управління юстиції.

Якщо дія нормативно-правового акта поширюється на території інших адміністративно-територіальних одиниць, він реєструється в управлінні юстиції за місцем перебування органу, що видав нормативно-правовий акт.

Водночас, ч. 1 ст. 1 Закону № 1698-VII визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

З вказаного слідує, що Національне антикорупційне бюро України не є органом виконавчої влади.

Більше того, Закон № 1698-VII не вимагає державної реєстрації наказів Директора Національного антикорупційного бюро України, у той час коли їх виконання є обов'язковими.

Разом з цим, пунктом 8 Перехідних положень Закону №1698-VII встановлено, що до приведення у відповідність із цим Законом Закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За таких обставин приймаючи до уваги те, що Законом №1698-VII право визначити порядок діяльності підрозділу внутрішнього контролю, в тому числі і щодо проведення службового розслідування надано Директору Національного бюро, суд погоджується з доводами відповідача про неможливість застосування постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 13.06.2000 №950.

Додатково, суд вважає за необхідне відмітити, що Закон №1698-VII є спеціальним законом, який визначає правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України, а відтак при здійсненні організації та діяльності останнього слід застосовувати його норми, у тому числі і накази та розпорядження Директора Національного бюро спрямовані на його виконання.

Таким чином, за підсумком наведеного суд дійшов до висновку про безпідставність доводів позивача в частині протиправного застосування при здійсненні службового розслідування відносно неї Інструкції про порядок проведення службового розслідування стосовно працівників Національного антикорупційного бюро України.

Отже, враховуючи вищевикладене, судом не вбачається підстав для задоволення позовних в частині визнання протиправним наказу Національного антикорупційного бюро України №54 від 23.12.2015 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від виконання повноважень за посадою ОСОБА_1.».

Вирішуючи позовні вимоги, які стосуються визнання протиправним та скасування розпорядження №128-р суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 3 Закону № 3723-XII державна служба ґрунтується на таких основних принципах, зокрема, служіння народу України; пріоритету прав людини і громадянина; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни; дотримання прав підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян (ст. 3 Закону № 3723-XII).

У відповідності до ст. 10 Закону № 3723-XII основними обов'язками державних службовців є:

додержання Конституції України та інших актів законодавства України;

забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції;

недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина;

безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників;

збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню;

постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації;

сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Аналіз вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що ст. 10 Закону № 3723-XII визначено саме основні обов'язки державного службовця. Вказана правова норма не встановлює, що перелік обов'язків, які встановлені нею є вичерпними.

Статтею 17 Закону № 3723-XII регламентовано, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту:

«Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону № 3723-XII крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Як було зазначено вище, підставою для припинення позивачем державної служби та її звільнення було порушення Присяги державного службовця.

ОСОБА_1 під час розгляду справи стверджувала, що порушення Присяги державного службовця нею здійснено не було, висновки від 26.01.2016 та від 10.02.2016 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на неї не було покладено обов'язку надання відповідей на звернення та запити. В судовому засіданні позивач пояснювала, що в окремих випадках нею готувалися відповіді на звернення. Разом з цим, ОСОБА_1 вказувала на те, що обставини отримання нею звернень, на які є покликання як у висновку від 26.01.2016, так і висновку від 10.02.2016, не підтверджено журналом вхідної кореспонденції НАБУ.

В той же час, позивач зазначила, що Положення про Відділ по роботі з персоналом НАБУ, яким визначено її права та обов'язки як начальника відділу, було затверджено лише 30.10.2015 Наказом Директора Національного антикорупційного бюро України №15, що взагалі, на її думку, виключає відповідальність за порушення, які нібито встановлені службовим розслідуванням.

Поряд з цим, ОСОБА_1 у судових засіданнях вказувала, що з положенням про організації відділу по роботі з персоналом її ознайомлено не було.

Суд оцінюючи вищевказані доводи позивача з урахуванням наявних документів в матеріалах справи вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що розпорядженням Національного антикорупційного бюро України від 27.04.2015 №4-р «Про оголошення конкурсу на призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України» оголошено конкурс для призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України, розмістивши текст оголошення на офіційному сайті Національного антикорупційного бюро України.

Згідно змісту вказаного розпорядження слідує, що конкурс було оголошено, зокрема на заміщення вакантної посади начальника відділу по роботі з персоналом.

Поряд з цим, в матеріалах справи наявний затверджений 25.04.2015 Директором Національного антикорупційного бюро України Профіль професійної компетенції посади Начальника відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України, згідно з яким зміст виконуваної роботи за посадою становив: управління роботою по формуванню кадрової політики, управління роботою з підготовки та проведення конкурсного відбору на вакантні посади тощо.

В той же час, судом встановлено, що розпорядженням Директора Національного антикорупційного бюро України № 12-р від 24.06.2015 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено на посаду начальника Відділу по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України. ОСОБА_6 державного службовця була прийнята позивачем 02.06.2015 та 25.06.2015 присвоєно їй 5 ранг державного службовця.

З вказаного слідує, що позивач знала про зміст виконуваної роботи на посаді начальника відділу по роботі з персоналом станом на час її прийняття на проходження державної служби.

Крім того, згідно службової записки ОСОБА_12 №276 від 16.07.2015 ОСОБА_1 наділено правом надавати відповіді на звернення за власним підписом.

Разом з цим, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях зазначила, що про існування вказаної службової записки їй стало відомо лише 14.01.2016.

Суд критично ставиться до наведених тверджень позивача, оскільки в матеріалах справи наявні копії відповідей на звернення, надані безпосередньо ОСОБА_1 за її підписом (відповідь на звернення ОСОБА_15, ОСОБА_16.).

При цьому, зазначені відповіді на звернення надані до затвердження Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України.

Окрім того, слід звернути увагу, що на запитах та зверненнях міститься резолюція до виконання ОСОБА_1

За таких обставин, судом вбачається, що до моменту затвердження Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України позивачем здійснювалися функції з виготовлення та підписання відповідей на звернення, запити, які надходили до Національного антикорупційного бюро України.

Поряд з цим, суд відхиляє доводи позивача в частині відсутності фіксування у журналі вхідної кореспонденції НАБУ обставин отримання нею звернень, на які є покликання у висновку від 26.01.2016, висновку від 10.02.2016, оскільки жодним нормативно - правовим актом не передбачено отримання останніх під підпис.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на обставини передання їй звернень та запитів відділом документообігу Національного антикорупційного бюро України з запізненням (з порушенням строків), оскільки жодних службових (доповідних) записок щодо зазначеного нею не подавалися.

При цьому, в силу приписів ч. 3 ст. 27 Закону № 1698-VII працівник Національного бюро, якому стала відома інформація про протиправні дії чи бездіяльність іншого працівника Національного бюро, зобов'язаний негайно повідомити про це Директора Національного бюро та підрозділ внутрішнього контролю Національного бюро.

Таким чином, доводи позивача в цій частині жодним чином документально не підтверджені.

В той же час, наказом Національного антикорупційного бюро України від 30.10.2015 №15 затверджено Положення про Відділ по роботі з персоналом Національного антикорупційного бюро України (далі - Положення №15).

Підпунктом 39 п. 6 розділу III Положення №15 встановлено, що відділ відповідно до своїх завдань у межах своєї компетенції розглядає запити та звернення народних депутатів України, центральних і місцевих органів виконавчої влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій. Готує та подає керівництву Національного бюро проекти відповідей на запити та звернення. Розглядає пропозиції, заяви та скарги громадян, надає роз'яснення, веде прийом громадян з питань, що належать до компетенції Відділу.

Згідно п. 8 розділу V Положення №15 начальник відділу розподіляє обов'язки між працівниками Відділу, підписує, візує документи, підготовлені Відділом або за його участю, несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених на Відділ, надає за своїм підписом роз'яснення або відповіді на звернення чи запити фізичних осіб, підприємств, установ організацій будь-якої форми власності з питань, віднесених до компетенції Відділу.

Суд вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо відсутності відповідальності за порушення, які нібито були встановлені службовим розслідування до моменту прийняття Положення №15, оскільки останнім конкретизовано обов'язки позивача, проте відсутність Положенням 15 на час здійснення нею своїх посадових (службових) обов'язків до 30.10.2015 не звільняло позивача від дотримання обов'язків встановлених ст. 10 Закону № 3723-XII.

При цьому, висновком службового розслідування від 26.01.2016 встановлені порушення позивачем чинного законодавства України, що мало місце вже і після затвердження Положення №15.

Крім того, твердження позивача про не ознайомлення останньої з Положенням №15 спростовуються наявними в матеріалах справи поясненнями останньої, наданої в рамках проведення службового розслідування.

Разом з цим, судом не приймаються до уваги доводи представника позивача, що були оголошені в судовому засіданні відносно наявності порушень в призначенні складу Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Більше того, ОСОБА_1 не оскаржується наказ Національного антикорупційного бюро України №32 від 05.02.2016 «Про затвердження складу Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України», а тому доводи представника позивача в цій частині не підлягають оцінці.

Окрім того, твердження ОСОБА_1 щодо не зазначення у мотивувальній частині оскаржуваного розпорядження №128-р конкретної норми закону, яка була порушена останньою, в чому конкретно полягає порушення Присяги державного службовця та за який саме проступок звільнено останню суд відхиляє, з огляду на наступне.

Так, відповідно до оскаржуваного розпорядження №128-р підставою для його прийняття був висновок засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016.

Натомість, зазначений висновок містить перелік порушень, які були допущені ОСОБА_1 та перелік норм чинного законодавства, які були порушені останньою.

Тобто, у висновку засідання Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро України №1 від 10.02.2016 визначено всі обставин порушення ОСОБА_1 Присяги державного службовця, а відтак, на думку суду, дублювання останніх у оскаржуваному розпорядження не є необхідним.

Разом з цим, слід звернути увагу на те, що згідно п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону № 1698-VII Директор Національного бюро визначає порядок заохочення осіб, які надають допомогу в попередженні, виявленні, припиненні і розслідуванні кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Національного бюро.

При цьому, рішення про застосування дисциплінарного стягнення на підставі висновку Дисциплінарної комісії приймає Директор Національного бюро. Зазначене рішення може бути оскаржено до суду (ч. 3 ст. 28 Закону № 1698-VII).

З вказаного слідує, що рішення Директора Національного бюро приймається на підставі висновку Дисциплінарної комісії, а не на підставі висновку, складеного за наслідком проведення службового розслідування.

Що ж стосується встановлених порушень норм чинного законодавства, які викладені у висновку Дисциплінарної комісії Національного антикорупційного бюро №1 від 10.02.2016 суд зазначає, що належних та допустимих доказів на обґрунтування їх відсутності позивачем не надано.

В той же час, надані позивачем постанови Солом'янського районного суду міста Києва про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, у зв'язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КпАП України прийняті відносно звернення ОСОБА_13, ОСОБА_50, ОСОБА_84, не спростовують відсутніх інших порушень, вчинених позивачем, які відображені у висновку від 10.02.2016.

Крім того, суд вважає, що зайняття посади в НАБУ та здійснення виконання функцій НАБУ як державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових, вимагає від посадових осіб такого органу бути взірцем належного та сумлінного виконання своїх службових обов'язків, суворого дотримання Конституції та законів України, сприяння втіленню їх у життя, зміцнення їх авторитету.

При цьому, порушення, виявлені в ході службового розслідування, проведеного відносно ОСОБА_1, на думку суду, можуть призводити до дискредитації органу, в якому працювала позивач, підриву авторитету та довіри до НАБУ як органу, основним із завдань якого є попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Водночас, судом не береться до уваги посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного суду України від 04.06.2013, оскільки останньою вирішено питання, які стосуються проходження державної служби працівниками Державної митної служби України, особливості звільнення яких врегульовано Дисциплінарним статутом митної служби України, що затверджений Законом України від 06.09.2015 №2805 - IV.

Разом з цим, аналізуючи текст Присяги державного службовця можна дійти висновку, що в основу поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення присяги. Тому, складаючи присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим, як порушення присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним службових обов'язків.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України у своїй постанові від 21.05.2013 №21-403а12.

Як зазначено у висновку службового розслідування №2 від 26.01.2016 «…Умисне несумлінне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків на посаді начальника Відділу по роботі з персоналом Національного бюро є порушенням Присяги державного службовця, а тому такі дії не є дисциплінарним порушенням, а є наслідком не відповідності займаній посаді за моральними та діловими якостями державного службовця як суб'єкта зі спеціальним статусом».

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача, що в даному випадку містяться обставини несумлінного виконання ОСОБА_1 своїх службових обов'язків, що виразилося не внаслідок поодинокого дисциплінарного порушення, а внаслідок невідповідності займаній посаді.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що виявлені в ході службового розслідування порушення, вчинені ОСОБА_1, носять триваючий характер, а відтак, на думку суду, строки притягнення позивача до відповідальності Дисциплінарною комісією Національного антикорупційного бюро України не було порушено.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування розпорядження Національного антикорупційного бюро України № 128-р від 10.02.2016 про припинення державної служби ОСОБА_1 та звільнення з посади начальника відділу по роботі з персоналом за порушення Присяги державного службовця, п. 6 ст. 30 Закону України «Про державну службу» необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які стосуються поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати їй заробітної плати за час вимушеного прогулу, з огляду на їх похідний характер.

Інші доводи позивача не спростовують вище встановленого судом.

Згідно ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч. 1 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень довід суду правомірність свого рішення, у той час коли, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються її вимоги.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову вцілому.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складений та підписаний 28.04.2016 року.

Суддя Є.В. Аблов