Справа № 2а-13313/09/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2009-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 листопада 2009 року < Час проголошення > № 2а-13313/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

судді: Пісоцької О.В.

за участю:

секретаря

судового засідання Кузьменкової С.П.,

за участю представників:

- комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»- Файчак В.І.,

- відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві - Качуріна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві справу

за позовною заявою комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»
довідділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві
провизнання нечинною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

Комунальне підприємство «Ремонтно-експлуатаційна організація-2» (далі -КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2», позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі -ВДВС, відповідач) про визнання нечинною та скасування постанови №996/9 від 01 жовтня 2009 року про стягнення з комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»виконавчого збору у розмірі 9845грн. 95коп.

В обґрунтування позовних вимог КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»послалося на те, що оскаржувана постанова винесена відповідачем після добровільного виконання виконавчого документа. Оскільки, як вважає позивач, дії відповідача є протиправними та, такими, що суперечать Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158.

У судовому засіданні представник КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»позовні вимоги підтримав та зазначив про те, що постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №996/9 від 08 липня 2009 року позивач отримав лише 18 серпня 2009 року, а заборгованість у розмірі 98459грн. 49коп. за вимогою управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва №530, виданої 25 червня 2009 року, підприємством сплачено 23 липня 2009 року.

За вказаних обставин позивач вважає, що виконав вимогу управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва щодо сплати боргу у розмірі 98459грн. 49коп. у добровільному порядку, і тому, стягнення виконавчого збору за спірною постановою від 01 жовтня 2009 року, є неправомірним. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що 07 липня 2009 року до ВДВС надійшла вимога управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва №530 від 25 червня 2009 року про стягнення з КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»заборгованості у розмірі 98459грн. 49коп., на підставі якої 08 липня 2009 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та до 15 липня 2009 року встановлено строк для добровільної сплати коштів.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №996/9 від 08 липня 2009 року на адресу боржника (позивача) направлена в цей же день, про що може свідчити супровідний лист від цієї ж дати та фотокопія сторінки журналу реєстрації вихідної кореспонденції (№03134).

З часу відкриття виконавчого провадження до його закінчення представник боржника жодного разу до виконавчої служби не прибув та не повідомив про її несвоєчасне отримання, що, на думку представника ВДВС, вказує лише на відмову виконати у встановлений строк вимоги зазначеної постанови від 08 липня 2009 року.

Відповідач вважає, що позивач невірно трактує добровільне виконання виконавчого документу, оскільки вчинені дії щодо сплати боргу після закінчення терміну, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження, вказують лише на самостійний порядок сплати заборгованості, що не усуває обов'язку державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 10% від фактично стягнутої суми.

Крім того, надані позивачем платіжні доручення в підтвердження сплати стягувачу коштів не можуть рахуватися як докази виконання вимоги №530 від 25 червня 2009 року, оскільки в жодному з цих документів в графі «призначення платежу»відсутні вказівки на виконання саме цієї вимоги.

Про сплату позивачем в самостійному порядку заборгованості ВДВС стало відомо лише через 18 днів після закінчення терміну на добровільне виконання виконавчого документу зі змісту листа управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва №5518/11 від 31 липня 2009 року. Разом з тим, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на будь-якій стадії цього провадження після завершення строку на добровільне виконання, встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 46 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач вважає, що дії державного виконавця відповідають Закону України «Про виконавче провадження»та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, а тому постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 жовтня 2009 року є правомірною.

ВДВС просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 13 листопада 2009 року у відкритому судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи та поданими документами, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду справи, управлінням Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва винесена вимога №530 від 25 червня 2009 року про стягнення з КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»заборгованості в розмірі 98459грн. 49коп. (далі -вимога ПФ №530), копії якої направлені сторонам у даній справі.

Позивач копію вказаної вимоги отримав у червні 2009 року, а відповідач -07 липня 2009 року.

Постановою ВДВС від 08 липня 2009 року відкрито виконавче провадження №996/9 з виконання вказаної вимоги, якою встановлено строк для добровільного виконання до 15 липня 2009 року.

Листом від 31 липня 2009 року №5518/11 управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі міста Києва просило завершити виконавче провадження стосовно вимоги №530 від 25 червня 2009 року у зв'язку із сплатою суми заборгованості в добровільному порядку.

Постановою від 01 жовтня 2009 року стягнуто з КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»виконавчий збір у розмірі 9845грн. 95коп., оскільки, як встановив державний виконавець, у запропонований боржнику строк (до 15 липня 2009 року) вимога ПФ №530 не виконана.

Постановою державного виконавця від 02 жовтня 2009 року закінчено виконавче провадження, оскільки виконавчий документ виконаний у повному обсязі.

Оскаржувана постанова на адресу позивача надійшла 14 жовтня 2009 року, про що свідчить фотокопія конверту (а.с. 12), а тому десятиденний строк для її оскарження, передбачений частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 46 Закону України «Про виконавче провадження»від 21 квітня 1999 року №606-ХІV, не пропущено. Представник відповідача не оспорює дотримання строків позивачем звернення до суду з даним позовом.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження»від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі -Закон) встановлено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Проте, суд вважає, що відповідачем не доведено, що визначені дії у статті 30 Закону державним виконавцем виконані, оскільки фотокопія аркушу журналу реєстрації вихідної кореспонденції ВДВС за відсутністю будь-яких реквізитів направленого документу, у даному випадку -копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 липня 2009 року, не може свідчити про його надіслання. Інших доказів відповідачем не надано.

Суд також критично оцінює й надані докази позивачем про отримання ним лише 18 серпня 2009 року вказаної копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки з запису на ній не вбачається до якої особи та до якого підприємства вказаний документ надійшов.

Проте, згідно з частиною другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Добровільним вважається виконання рішення у строк, встановлений державним виконавцем відповідно до статей 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»у разі невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10% від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2» надано платіжні доручення, згідно яких позивачем, як зазначає його представник, частково була сплачена заборгованість у строк, встановлений для добровільного виконання вимоги стягувача.

Суд враховує зауваження представника відповідача про некоректне зазначення в платіжних дорученнях відомостей щодо якої заборгованості здійснювалося перерахування коштів, проте, у сукупності з наданою відповідачем копією листа управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва від 31 липня 2009 року №5518/11, вважає безпідставним прийняття постанови від 01 жовтня 2009 року про стягнення з КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»виконавчого збору у розмірі 9845грн. 95коп.

Крім того, не взято до уваги посилання відповідача на відсутність у законодавстві норм, які визначають порядок направлення копій постанов рекомендованою поштовою кореспонденцією, оскільки встановлений Законом обов'язок державного виконавця пересвідчитися щодо отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а також вчинення виконавцем дій, спрямованих на добровільне виконання рішення, не можуть обмежуватися лише надісланням документів.

Враховуючи, положення статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, а також недоведеність ВДВС правомірності дій державного виконавця та відповідності спірної постанови чинному законодавству, оцінивши за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу, наявні в матеріалах справи докази та пояснення представників сторін, надані під час розгляду справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо скасування постанови ВДВС від 01 жовтня 2009 року про стягнення з КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»виконавчого збору.

Що стосується позовних вимог про визнання нечинною спірної постанови від 01 жовтня 2009 року, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки цей правовий інститут передбачає правові наслідки нехарактерні даній категорії спорів.

Крім того, з пояснень представника позивача та матеріалів справи вбачається, що вже після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження КП «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»не повідомило відповідача про погашення заборгованості у повному обсязі перед стягувачем, що усуває застосування вимог частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої визначені підстави, за якими суд може вийти за межі позовних вимог, визнавши спірну постанову протиправною.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Разом з тим, у судовому засіданні позивач просив не відшкодовувати у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-71, 86, 159-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві №996/9 від 01 жовтня 2009 року про стягнення з комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-2»виконавчого збору у розмірі 9845грн. 95коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку, передбаченими статями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Пісоцька О.В.