Справа № 813/3637/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/55785/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Бруя О.Д.,

представника позивача - Вельгош Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі №876/7531//14 (813/3637/14) за позовом Приватного підприємства "Оліяр" до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "Оліяр" (далі - ПП "Оліяр") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 травня 2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 646236,00 грн. за основним платежем та 323118,00 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, позов задоволено повністю.

В касаційній скарзі ДПІ посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку ПП "Оліяр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено Акт від 25 квітня 2014 року за № 148/2201/32461721 (далі - Акт).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення пунктів 198.2, 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 646235,98 грн., в тому числі за березень 2013 року на суму 4445,33 грн., квітень 2013 року на суму 2275,00 грн. червень 2013 року на суму 521126,66 грн., липень 2013 року на суму 4396.99 грн., серпень 2013 року на суму 43624,00 грн., вересень 2013 року на суму 32352,00 грн., жовтень 2013 року на суму 38016,00 грн.

На підставі вищенаведеного Акта відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12 травня 2014 року за № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 646236,00 грн. за основним платежем та 323118,00 грн. за штрафними санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної") вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних Інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом .активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а також оформленні відповідних операцій належним чином складеними первинними документами які відповідають змісту укладених платником податку договорів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01 березня 2012 року між ПП "Оліяр" та ТОВ "Марін Груп Україна" укладено договір купівлі-продажу № 03/04 від 3 квітня 2013 року щодо поставки олії соняшникової нерафінованої (далі - "Товар").

Відповідно до договору постачання олії сонячникової нерафінованої здійснюється на умовах EXW відповідно до тлумачення міжнародних правил ІНКОТЕРМС - 2000, автомобільним транспортом зі складу продавця.

Перевезення товару здійснювалося відповідно до договору перевезення, укладеного між позивачем та ТОВ "Транс-Сервіс-1", виконання якого підтверджено товарно-транспортними накладними.

На виконання умов договору, сторонами було здійснено ряд поставок олії сонячникової нерафінованої в червні та серпні 2013 року, що підтверджується накладними: № 6 від 2 червня 2013 року, № 7 від 4 червня 2013 року, №9 від 6 червня 2013 року, № 12 від 17 червня 2013 року, № 13 від 18 червня 2013 року, № 19 від 19 червня 2013 року, № 22 від 27 червня 2013 року, № 45 від 8 серпня 2013 року. Оплата за придбану позивачем олію соняшникову нерафіновану проведена в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №182 від 04 червня 2013 року, №4161 від 12 червня 2013 року, №220 від 17 червня 2013 року, №961 від 19 червня 2013 року, №5399 від 08 серпня 2013 року.

На підтвердження реальності зазначеної господарської операції позивачем надано копії первинних документів, а саме: договорів, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунки-фактури, платіжних доручень.

Разом з тим, 16 квітня 2013 року між позивачем та ТОВ "Відродження" укладений контракт щодо поставки олії нерафінованої сонячникової.

Ціна олії нерафінованої сонячникової, її кількість, строки та умови поставки визначаються у Специфікаціях.

На виконання умов контракту, сторонами складено Специфікації № 1 від 16 квітня 2013 року, № 2 від 22 квітня 2013 року та № 3 від 13 червня 2013 року, на підставі яких відбулись поставки олії, що підтверджується видатковими накладними № ВЗ-0000311 від 17 червня 2013 року, № ВЗ-0000312 від 17 червня 2013 року, № ВЗ- 0000313 від 18 червня 2013 року, № ВЗ-0000314 від 18 червня 2013 року, № ВЗ-0000315 від 19 червня 2013 року, № В3-0000316 від 19 червня 2013 року, № ВЗ-0000318 від 19 червня 2013 року, № ВЗ 0000319 від 20 червня 2013 року, № ВЗ 0000320 від 20 червня 2013 року.

Перевезення олії здійснювалося відповідно до договору перевезення, укладеного між позивачем та ТОВ "Транс-Сервіс-1", виконання якого підтверджено товарно-транспортними накладними.

На підтвердження реальності зазначеної господарської операції позивачем надано копії первинних документів, а саме: договорів, спеціфікацій, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, рахунки-фактури, платіжних доручень, посвідчення якості отриманої від вищевказаного контрагенту олії соняшникової нерафінованої

Також судами встановлено, що 21 березня 2013 між позивачем та ПП "Мітеко" укладено договір поставки піддонів дерев'яних (далі - "Товар")№ 21/03/13.

На виконання умов договору, ПП "Мітеко" здійснено ряд поставок товару, що підтверджується видатковими накладними № 86 від 4 липня 2013 року, № 87 від 12 липня 2013 року, № 88 від 16 липня 2013 року, № 92 від 23 липня 2013 року, № 96 від 26 липня 2013 року, № 99 від 31 липня 2013 року.

У зв'язку з відвантаженням товару, ПП "Мітеко" видало позивачу податкові накладні № 5 від 4 липня 2013 року, № 6 від 12 липня 2013 року, № 7 від 16 липня 2013 року, № 11 від 23 липня 2013 року, № 15 від 26 липня 2013 року, № 18 від 31 липня 2013 року.

На підтвердження реальності зазначеної господарської операції позивачем надано копії первинних документів, а саме: договорів, податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень.

Рух коштів по всім вищенаведеним господарським операціям відображено позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість та реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

Таким чином, спірні господарські операції позивача з контрагентами у перевіряємому періоді мали реальний характер, були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, а відтак останнім правомірно сформовано витрати та податковий кредит по спірним господарським операціями.

З урахуванням викладеного, судами, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених у касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року у справі №876/7531//14 (813/3637/14) - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній