Справа № 308/3183/16-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. Справа № 876/2663/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах громадянина Афганістану - ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2016 р. по справі за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Афганістану - ОСОБА_3 про примусове видворення,-

встановив:

29.03.2016 року позивач - Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із позовом до відповідача - громадянина Афганістану - ОСОБА_3 про примусове видворення відповідача за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону з України в Словаччину, не маючи документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України та дають право на перетин державного кордону як України так і інших країн.

Позивач вказує на те, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів та коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, має намір у будь-який спосіб потрапити в країни Західної Європи з метою працевлаштування, повертатися до країни походження наміру немає, що підтверджується його незаконними діями.

З огляду на зазначене посилаючись на п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач просить суд примусово видворити з України громадянина Афганістану - ОСОБА_3 та затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2016 р. адміністративний позов задоволено частково. Примусово видворено за межі території України громадянина Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Постановлено затримати з метою видворення громадянина Афганістану ОСОБА_3. Допущено негайне виконання постанови суду в частині затримання громадянина Афганістану ОСОБА_3. В решті позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зазначив, що громадянин Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не має законних підстав для перебування на території України, оскільки відносно відповідача начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чопського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України.

Відсутність у відповідача коштів, документів, на підставі яких він може повернутися додому а також відсутність на території України родичів, суд розцінив як ухилення та неможливість добровільного виконання рішення про примусове повернення.

З огляду на наведені обставини, суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 в інтересах громадянина Афганістану - ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ч.5 ст.26, ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Проте, з оскаржуваної постанови не вбачається, що у матеріалах справи наявне рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача з України, а також що таке рішення вручалося йому і ним не виконане.

Апелянт також вказує, що на момент винесення оскаржуваної постанови відповідач був позбавлений можливості добровільно залишити територію України через своє адміністративне затримання.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не були враховані рекомендації міжнародних організацій щодо повернення окремих соціальних груп до Афганістану.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що відповідач - громадянин Афганістану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 27.03.2016 року був затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділу прикордонної служби «Ужгород» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мав.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне затримання від 27.03.2016 року (а.с.4), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27.03.2016 року (а.с.5).

27.03.2016 року начальником Чопського прикордонного загону відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення за межі України, останньому роз'яснено, що він зобов'язаний покинути територію України в термін до 28.03.2016 року (а.с.7).

Однак, громадянин Афганістану - ОСОБА_3 не покинув територію України через відсутність в нього коштів та документів, що дають право на перетин Державного кордону як України так і інших країн.

Тому, посилаючись на п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивач просить суд примусово видворити з України громадянина Афганістану - ОСОБА_3.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (із змінами та доповненнями).

Згідно п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Так, судом апеляційної інстанції на підставі наявних у справі матеріалів встановлено, що громадянин Афганістану - ОСОБА_3 родичів та близьких серед громадян України не має, документи в міграційній службі не реєстрував, трудовою діяльністю не займався, дозволу на працевлаштування не мав, дозвіл на право перебування на території України йому також не надавався, а тому відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Слід зазначити, що позивачем дотримано вимоги вищевикладеної норми Закону, що підтверджується наявним у матеріалах справи Рішенням про примусове повернення іноземця або особи без громадянства за межі України від 27.03.2016 року, яке було доведено до відома громадянина Афганістану - ОСОБА_3, про що свідчить його підпис на даному рішенні та підпис перекладача. У рішенні зазначені підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

В силу ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Однак, судом встановлено, що всупереч вищевикладеній нормі Закону громадянин Афганістану - ОСОБА_3 не залишив території України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч.8 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Проте, відповідачем не доведено а судом не встановлено, що на громадянина Афганістану - ОСОБА_3 поширюється вищенаведена норма Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення відповідача прийнято, також наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

До того ж, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у передбачені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» строки, не звертався до відповідного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції вважає, що реалізуючи свої права та свободи громадянин Афганістану - ОСОБА_3 міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально в'їхати до Європейських країн, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно йде на вчинення правопорушень.

Тому, враховуючи те, що у відповідача відсутні належним чином оформлені дозволи на право перебування на території України, відносно нього було прийнято рішення про повернення за межі України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач правомірно прийняв рішення про примусове повернення із України громадянина Афганістану - ОСОБА_3.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем дотримано положення ст. 19 Конституції України, а також наведені положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки у матеріалах справи встановлені належні та допустимі докази наявності підстав, передбачених ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», для примусового повернення іноземця в країну походження, враховуючи той факт, що позивачем вчинено дії, які порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції відповідає судовій практиці Вищого адміністративного суду України (зокрема, ухвала від 12.04.2016 року у справі № К/800/24211/15).

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах громадянина Афганістану - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2016 р. по справі № 308/3183/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 26.04.2016 року.