Справа № 817/4213/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/35744/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Бруя О.Д.,

представника прокуратури - Кузнєцової Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНР-Інвест" на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 817/4213/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНР-Інвест" до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, за участю Прокуратури Рівненської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНР-Інвест" (далі - ТОВ "ЮНР-Інвест") задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі -ДПІ) від 26 травня 2014 року № в частині визначення зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 647 809,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції на суму 411 952, 25 грн. та № в частині визначення зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 412 693, 20 грн. та штрафної (фінансової) санкції на суму 353 173, 30 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову, якою відмовлено у задоволені позовних вимог.

В касаційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, присутніх у судовому засіданні, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до наказу № 106 від 26 січня 2011 року податковим органом проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "ЮНР-Інвест", підставою для проведення якої, стала постанова Рівненського міського суду від 21 січня 2011 року за поданням УПМ ДПА в Рівненській області.

29 лютого 2012 року ВРКС СВ ДПС у Рівненській області винесено постанову про закриття кримінальної справи в частині пред'явленого обвинувачення в ухиленні від сплати податків в частині поставок матеріалів ТОВ "Содеко" та ТОВ "Далат" та перекваліфіковано з ч.3 ст.212 КК України на ч.2 ст.212 КК України.

Постановою Рівненського міського суду від 17 лютого 2014 року у кримінальній справі № 1715/4963/12, фінансового директора ТОВ "ЮНР-Інвест" ОСОБА_2 визнано винним в ухиленні від сплати податку на прибуток підприємства в сумі 912 151,00 грн. та податку на додану вартість на 729 720,80 грн. Всього на загальну суму 1 641 871,80 грн. Провадження у справі було закрито за нереабілітуючими підставами відповідно до ст.49 КК України.

Після отримання названої постанови, відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення від 26 травня 2014 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на прибуток в сумі 3 199 950,00 грн., у тому числі за основним платежем 2 559 960,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 639 990,00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість в сумі 2 678 017,50 грн., у тому числі за основним платежем 2 142 414,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 535 603,50 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позовних вимоги, суд апеляційної інстанцій виходив з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 цієї ж статті Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахунку) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Судами встановлено, що формування валових витрат та податкового кредиту за операціями з поставки товару ТОВ "Содеко" та ТОВ "Далат" здійснено позивачем на підставі: договору купівлі - продажу з ТОВ "Содеко" від 14 серпня 2009 року на поставку будівельних матеріалів; договору поставки від 02 червня 2010 року з ТОВ "Далат" на поставку будівельних матеріалів; видаткових та податкових накладних; актів звірки взаєморозрахунків позивача з контрагентами.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, надані видаткові накладні на поставку товару не містять жодних відомостей щодо ідентифікації осіб, їх посад та повноважень на складання, підписання документів та здійснення господарської діяльності від імені названих контрагентів.

Також, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Рівненській області №114 від 24 січня 2011 року та №1-42 від 22 лютого 2012 року, первинні документи на підставі яких позивачем сформовані витрати та податковий кредит від імені контрагентів, підписані не директором, а іншою особою. Доказів того, що особа, яка підписала від імені контрагентів первинні документи мала право на складання та підписання зазначених документів, суду не надано.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що названі первинні документи не відповідають положенням обумовленого законодавства про первинний документ, який може бути підставою для бухгалтерського обліку та складання податкової звітності.

Крім того, судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що ТОВ "Содеко" та ТОВ "Далат" не володіє об'єктами нерухомого майна або транспортними засобами необхідними для виконання господарських операцій з постачання будівельних матеріалів.

Також, досліджені копії протоколів допиту свідків, які виконували роботи з будівництва, отриманих з матеріалів кримінальної справи № 1715/4963/12, згідно пояснень яких, ТОВ "Содеко" та ТОВ "Далат" їм невідомі, їх посадових осіб на підприємстві ніколи не бачили. ОСОБА_3, як особа, що безпосередньо отримувала товар за названими первинними документами, не міг вказати від кого він отримав товар. Начальник служби охорони об'єктів Південної ЄС ДП ПЕК "Укренерго" зазначив, що на територію пропускалась лише техніка позивача.

Акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в, довідки про вартість виконаних підрядних робіт також не містять жодних відомостей щодо ідентифікації осіб, їх посад та повноважень на складання і підписання документів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що відсутність доказів щодо кількості, якості, асортименту будівельних матеріалів, їх переміщення (перевезення), прийняття від названих контрагентів до позивача та вже досліджені в сукупності докази, не спростовують доводів податкового органу та не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з апеляційним судом щодо відхилення доводів позивача стосовно пункту 58.4 статті 58 ПК України, оскільки норма є такою, що зобов'язує контролюючий орган в обов'язковому порядку визначити грошове зобов'язання за податками та зборами, несплата якого встановлена судовим рішенням, винесеним у кримінальній справі (за наслідками скоєння злочину).

Заниження або завищення суми податкових зобов'язань платниками податків не завжди може містити ознаки злочину, наслідком якого є винесення рішення у кримінальній справі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо необгрнунтованості позовних вимог, оскільки наявність окремих первинних документів не є беззаперечним доказом реальності господарських операцій та підстав формування податкового кредиту.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для його скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНР-Інвест" залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі № 817/4213/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній