Справа № 812/17/16
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року справа №812/17/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Міронової Г.М.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної служби на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 812/17/16 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом Луганської митниці Державної фіскальної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Продмашстрой" про стягнення заборгованості за зберігання товарів на складі митного органу в сумі 734515,54 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Луганська митниця Державної фіскальної служби ( далі позивач, апелянт) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "Продмашстрой" про стягнення заборгованості за зберігання товарів на складі митного органу в сумі 734515,54 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року провадження у справі за адміністративним позовом Державної фіскальної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство "Продмашстрой" про стягнення заборгованості за зберігання товарів на складі митного органу в сумі 734515,54 грн.- закрито.

Суд першої інстанції виходив з того, що ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Від так зазначена справа підсудна господарському суду.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи та виніс ухвалу з порушення м процесуального права. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні ухвали від 15 березня суд першої інстанції закрив провадження у справі, не врахувавши те, що спірні правовідносини виникли з приводу застосування законодавства України з питань державної митної справи, що є одним з основним завдань Державної фіскальної служби, як органу доходів і зборів, справа є адміністративною і підлягає розгляду в адміністративному порядку.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що оскільки митний орган не мав спеціально обладнаного митного складу для зберігання товару позивача, що підтверджує внутрішня переписка посадових осіб позивача, між Луганською митницею ДФС та ТОВ-підприємство "Продмашстрой" 04.08.2015 був укладений договір №33 на послуги зі зберігання майна, згідно з яким зберігач зобов'язується здійснити прийом майна на підставі акту про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання, в якому зазначається його кількість, якість та вартість (а.с. 38-62, 63-64).

Факт передачі товарів на відповідальне зберігання підтверджується актом про передачу-приймання на відповідальне зберігання від 04.08.2015, кількість (вага) 20300 кг., загальна сума майна - 161210,70 грн (а.с.66), актом №1 від 04.08.2015 приймання-передання кількість (вага) 20300 кг., загальна сума майна - 161210,70 грн (а.с.67), актом про передачу-приймання на відповідальне зберігання від 05.08.2015, кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 151184,88 грн (а.с.68), актом №2 від 05.08.2015 приймання-передання кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 151184,88 грн (а.с.69), актом про передачу-приймання на відповідальне зберігання від 06.08.2015 кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 151184,88 грн (а.с.70), актом №3 від 06.08.2015 приймання-передання кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 151184,88 грн (а.с.71), актом про передачу-приймання на відповідальне зберігання від 07.08.2015 кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 243896,94 грн (а.с.72), актом №4 від 07.08.2015 приймання-передання кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 243896,94 грн (а.с.73), актом про передачу-приймання на відповідальне зберігання від 07.08.2015 кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 243896,94 грн (а.с.74), актом №4 від 07.08.2015 приймання-передання кількість (вага) 21000 кг., загальна сума майна - 243896,94 грн (а.с.75).

Відповідно до актів про надані послуги: №1 від 07.09.2015; №2 від 12.10.2015; №434 від 09.11.2015 та платіжних доручень №1756 від 08.09.2015; №2050 від 15.10.2015; та №2293; від 16.11.2015 митним органом позивача підприємству відповідача були в повному обсязі оплачені послуги за зберігання вказаного товару за договором №33 від 04.08.2015 за період з 04.08.2015 по 21.10.2015 в загальній сумі 7065 грн (а.с.210-215).

На реалізацію ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 у справі №820/2890/15 на пропозицію митного органу ТОВ-підприємство "Продмашстрой" подало до митного оформлення вказаного товару нові вантажно-митні декларації від 13.10.15 №702180003/2015/000347, від 19.10.15 №702180003/2015/000356, від 19.10.15 №702180003/2015/000357, від 21.10.15 №702180003/2015/000368, від 21.10.15 №702180003/2015/000369 з зазначенням митної вартості товару в розмірі, що відповідав визначеному в первинних деклараціях, що подавалися підприємством до митного оформлення цього товару (а.с.77-81).

Зазначені вантажно-митні декларації були прийняті митним органом і митне оформлення було проведено без коригування митної вартості товару.

Відповідно до платіжних доручень №686 від 12.10.2015; №1225 від 15.10.2015; №718 від 21.10.2015 митні платежі підприємством відповідача в повному обсязі були сплачені шляхом передоплати до подачі вказаних ВМД (а.с.207-209).

19.11.2015 інвентаризацією встановлено відсутність товару, що перебував під митним контролем та знаходився на відповідальному зберіганні відповідача (а.с.87-101).

Позивач розрахунком відповідно до Порядку від 15.06.2012 №731, який надіслано відповідачу в листі № 3583/10/12-70-03 від 21.12.2015, повідомив його про необхідність сплатити витрати за зберігання майна за період з 15.08.2015 (11-й день зберігання) по 19.11.2015 (день проведення інвентаризації та виявлення факту відсутності майна) в сумі 734515,54 грн, на підставі якого позивач звернувся з вказаними вимогами до суду (а.с.104-105, 106).

Підприємство відповідача повідомило митний орган листом від 15.12.2015 №635, що товар було відвантажено споживачам на підставі актів приймання-передачі зі складу, де він зберігався, 26.10.2015 - 26,050 тн; 27.10.2015 - 24,150 тн; 02.11.2015 - 26,310 тн; 02.11.2015 - 24,310 тн; 01.12.2015 - 3,480 тн;(а.с.103).

Відповідно до ч.1-2 ст.321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Згідно з ч.4 ст.321 МК України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Як вбачається з службової переписки посадових осіб позивача, договір №33 від 04.08.2015 між Луганською митницею ДФС та ТОВ-підприємство "Продмашстрой" був укладений саме з підстав закінчення 180-денного строку перебування товару під митним контролем.

Згідно зі п.4) ч.1 ст.238 МК України обов'язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають товари, граничний строк перебування яких під митним контролем на території зони митного контролю закінчився.

Відповідно до ч.2 ст.238 МК України товари, які підлягають обов'язковій передачі для зберігання органу доходів і зборів, зберігаються на складах органів доходів і зборів.

Згідно з ч.4 ст.239 МК України товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов'язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів.

На підставі вимог ч.3 ст. 239 МК України наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627 затверджено Порядок роботи складу митного органу, п. 9.1 якого передбачає, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що зберігаються на складах Митниць під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат Митниць на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Відповідно до ч.6 ст.239 МК України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п'ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 затверджено Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, пункт 1 якого передбачає, що відшкодування витрат митному органу оформлюється уніфікованою митною квитанцією МД-1 (далі - УМК МД-1), яка заповнюється в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з наказом Державної митної служби України №1 від 04.01.2005 затверджено Порядок застосування уніфікованої митної квитанції МД-1, відповідно до вимог пункту 1.2 якого Уніфікована митна квитанція МД-1 (далі - УМК) застосовується під час прийняття на зберігання митним органом товарів відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1.5 Порядку №1 від 04.01.2005, що є чинним нормативним актом, кожний бланк УМК складається з трьох самокопіювальних аркушів, виготовлених друкарським способом, з однаковими серією й номером. Графи "Сума чи вартість, грн.", "Сума, грн.", "Усього (літерами)" зазначених самокопіювальних аркушів зафарбовано: першого аркуша - рожевим кольором, другого - блакитним, третього - жовтим.

Згідно з п.1.4 вказаного Порядку №1 від 04.01.2005 роздрукована електронна форма УМК застосовується замість бланка УМК виключно при сплаті єдиного збору.

З огляду на затверджені вказаним Порядком №1 від 04.01.2005 форму вказаного документу, а також вимоги до змісту даних, що має він містити, суд приходить до висновку, що розрахунок, який надіслано позивачем в листі № 3583/10/12-70-03 від 21.12.2015 не є уніфікована митна квитанція МД-1, також ним не є і розрахунок плати за зберігання майна станом на 19.11.2012, на підставі якого позивач звернувся з вказаними вимогами до суду (а.с.104-105, 106).

Тобто належного документу на підтвердження факту прийняття на зберігання митним органом товару відповідно до законодавства, що є підставою для відшкодування витрат митному органу - позивачем відповідачу, а також суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу, що договір №33 від 04.08.2015 не містить посилання на норми митного законодавства та Порядку від 30.05.2012 №627 та від 15.06.2012 №731 щодо умов зберігання товару чи калькуляції витрат на його зберігання.

Зазначене вище є підставою для висновку, що фактично товар не було належним чином оформлено на зберігання митного органу шляхом складання уніфікованої митної квитанції МД-1 та умови фактичного зберігання товару за вказаним договором не відповідають вимогам зазначених вище Порядків для зберігання товару на складі митного органу. На що, крім іншого, вказує різниця між вартістю послуг за фактичне зберігання за договором ( 8550 грн з ПДВ - за період з 04.08.2015 по 31.12.2015 ) та витратами, що обчислені митним органом на підставі Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів від 15.06.2012 №731 ( 734515,54 грн - за період з 15.08.2015 по 19.11.2015 ).

Слід зазначити, що пред'явлена до стягнення сума витрат за зберігання товару на складі митного органу в розмірі 734515,54 грн. не відноситься до митних платежів (якими згідно з п.27 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, є мито, акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції)), що справляються під час переміщення або у зв'язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на митні органи, а фактично є платою за зберігання товару на складі митного органу, яка відповідно до Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 2012 року за №1140/21452), розраховується виходячи із категорії товару та строку його знаходження на такому складі, та має бути сплачена при фактичному отриманні товару після його митного оформлення.

Також необхідно зазначити, що на час звернення до суду позивача процедуру митного оформлення товару, вказаного в цьому позові, завершено, належні митні платежі відповідачем сплачені, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не пов'язані із безпосереднім здійсненням позивачем відносно відповідача владних управлінських функцій у зв'язку з виконанням повноважень та завдань, покладених на нього законом, а виникли між сторонами з приводу виконання договору на відповідальне зберігання товару.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах, що передбачено п.6) ч.1 ст.3 КАС України.

Право звернення до адміністративного суду суб'єктів владних повноважень відповідно до ч.3 ст.6 КАС України можливе лише у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Тобто, право звернення митного органу як суб'єкта владних повноважень з адміністративним позовом до суду має бути встановлено законом.

Однак, нормами Митного Кодексу України чи іншого спеціального закону, які передбачають повноваження митного органу щодо здійснення владних управлінських функцій, не передбачено його права на звернення до суду з позовом про стягнення витрат на зберігання товарів.

Порушення ж з боку підприємства відповідача п.9.1 розділу ІХ Порядку роботи складу митного органу від 30.05.2012 р. №627 і самовільний вивіз товару зі складу митного органу без оплати його витрат на зберігання товару, не є підставою вважати цей спір публічним, оскільки він не є суб'єктом владних повноважень відповідно до вимог КАС України.

Фактично відносини щодо зберігання товару, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими з відповідними обов'язками зберігання товарів, їх повернення у схоронності та відшкодування понесених витрат у разі їх втрати чи пошкодження, а також правом на відшкодування витрат за зберігання, та кореспондуючими обов'язками відшкодувати витрати на зберігання, а також на відшкодування збитків, завданих нестачею товару чи його пошкодженням.

Колегія суддів має зазначити, що зберігання товарів є господарською операцією, яка передбачає рівність учасників цих відносин, вільність їх волевиявлення, відсутність будь-якого підпорядкування або владного впливу.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за суб'єктним складом сторін та змістом спірних правовідносин дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луганської митниці Державної фіскальної служби на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 812/17/16- залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 812/17/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів : О.О.Шишов

Г.М.Міронова

О.О.Чебанов