Справа № 344/16530/15а,2а/344/600/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. Справа № 876/553/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2015 р. по справі за позовом Першого заступника прокурора Івано-Франківської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

17.11.2015 року позивач - Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся в суд із позовною заявою до відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог позовної заяви Перший заступник прокурора Івано-Франківської області зокрема покликається на те, що постановою Івано-Франківського міського суду від 28.11.2011 року задоволено частково позов заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах ОСОБА_1 та зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 15.01.2011 року по 18.06.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки та виплатити йому невиплачену суму підвищення до пенсії з урахуванням виплачених сум.

За поданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області апеляційною скаргою, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року вищевказану постанову Івано-Франківського міського суду скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

На виконання даної постанови суду Івано-Франківським міським судом 05.08.2014 року видано виконавчий лист №0907/2-а-12116/2011, який передано для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 21.10.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45125930 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського міського суду здійснено нарахування недоплаченого підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 15.01.2011 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 03.11.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на даний час фінансування доплат «дітям війни» не проводиться, то боржник з поважних причин не в змозі виконати постанову суду, а у державного виконавця відсутні підстави для накладення штрафу.

Позивач вважає незаконною постанову державного виконавця від 03.11.2015 року оскільки судове рішення не було виконано у повному обсязі а закінчення виконавчого провадження у зв'язку із відсутністю фінансування Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2015 р. адміністративний позов першого заступника прокурора Івано-Франківської області до відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Пищ М.С. при прийняті 03.11.2015 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №45125930 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Пищ М.С. від 03.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 45125930 по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2014 року з виконання постанови по справі № 0907/2-а-12116/2011 року про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить суд скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.11.2011 року задоволено частково позов заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах ОСОБА_1 та зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 15.01.2011 року по 18.06.2011 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому Законом України «Про державний бюджет України» на відповідні роки та виплатити йому невиплачену суму підвищення до пенсії з урахуванням виплачених сум.

За поданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області апеляційною скаргою, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року вищевказану постанову Івано-Франківського міського суду скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року, з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

На виконання даної постанови суду Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 05.08.2014 року видано виконавчий лист №0907/2-а-12116/2011, який передано для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.9-10).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 21.10.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45125930 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа (а.с.7).

Згідно листа від 07.11.2014 року за № 6733/06, Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило, що ОСОБА_1 нараховано недоплачене підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року включно із врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум (а.с.8).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. від 03 листопада 2015 року ВП № 45125930 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-а-12116/2011, виданого 05 серпня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області (а.с.6).

Позивач вважає незаконною постанову державного виконавця від 03.11.2015 року оскільки судове рішення не було виконано у повному обсязі а закінчення виконавчого провадження у зв'язку із відсутністю фінансування Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (із змінами та доповненнями, далі-Закон України № 606-XIV) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом,іншими нормативно-правовими актами,прийнятими відповідно до цього Закону

та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягаютьт примусовому виконанню(далі - рішення).

Згідно ч.2 ст.2 Закону України № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

В силу ч.1 ст.6 Закону України № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 11 Закону України № 606-XIV зокрема передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В силу п.1 ч.2 ст.17 Закону України № 606-XIV, відно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

В контексті вищевикладених норм Закону, судом апеляційної інстанції зі змісту оскаржуваної постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. від 03.11.2015 року ВП № 45125930 встановлено, що правовою підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено: пункт 11 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», частину 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», статтю 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Частиною 3 статті 75 Закону України № 606-XIV встановлено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Однак, всупереч вищевикладеній нормі Закону, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що винесенню оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження передували дії державного виконавця щодо накладення штрафу на боржника відповідно до статті 89 цього Закону та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, як того вимагає частина 3статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Як наслідок, судом першої інстанції було вірно встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем було порушено імперативний порядок, який визначено частиною 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно листа від 07.11.2014 року за № 6733/06, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило державного виконавця, що ОСОБА_1 нараховано недоплачене підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 15.01.2011 року по 22.07.2011 року включно із врахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Даним листом (який став підставою для винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження) боржник фактично повідомив державного виконавця про відсутність можливості провести виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно судового рішення, оскільки управлінню виділяються кошти на поточні видатки, а бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту у державному бюджеті не передбачені, відповідно, видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах управління.

При цьому, жодних доказів, які б свідчили про те, що боржником вчинено всі можливі дії для виконання постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2011 року у справі № 0907/2-а-12116/2011, боржником у листі державному виконавцю не наведено та не долучено таких документів до даного листа.

В той же час, державним виконавцем вказаному факту не було надано належної правової оцінки.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що жодних документів, які б підтверджували факт звернення боржника до вищестоящих розпорядників бюджетних коштів з приводу включення до бюджету відповідних асигнувань, звернення за відповідними роз'ясненнями до уповноважених органів тощо, - боржником державному виконавцю надано не було.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Даній статті Конституції України кореспондують також ст.14 та 255 КАС України.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як боржником у виконавчому провадженні не було виконано у повному обсязі постанову суду, що набрала законної сили, в частині виплати ОСОБА_1 нарахованого підвищення до пенсії як дитині війни, а відтак головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. передчасно прийнято постанову від 03 листопада 2015 року ВП № 45125930, якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0907/2-а-12116/2011, виданого 05 серпня 2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Першого заступника прокурора Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження ВП № 45125930, то у задоволенні такої слід відмовити, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.51 Закону України № 606-XIV, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч.3 ст.51 Закону України № 606-XIV, про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

В силу ч.4 ст.51 Закону України № 606-XIV, у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

В контексті вищевикладеної статті Закону, колегія суддів звертає увагу на те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження державного виконавця, який в силу Закону за наявності вищенаведених підстав зобов'язаний винести постанову про відновлення виконавчого провадження.

Тому, в даному випадку суд першої інстанції вірно зазначив, що вимога про зобов'язання відновити виконавче провадження є передчасною, оскільки скасування постанови про закінчення виконавчого провадження передбачає відновлення виконавчого провадження, і тільки у випадку якщо державний виконавець не відновить виконавче провадження - позивач зможе звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.12.2015 р. по справі № 344/16530/15-а, 2-а/344/600/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 26.04.2016 року.