Справа № 2а-19166/11/2670
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна», звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2011 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуально права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у період із 28 березня по 02 червня 2011 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 09 червня 2011 року складено акт №3026/23-222/32306522 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого позивачем, зокрема, порушено вимоги пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР), в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 215933,00 грн., в т.ч. за серпень 2010 року на суму 24033,00 грн., за вересень 2010 року на суму 32550,00 грн., за жовтень 2010 року на суму 61600,00 грн., за листопад 2010 року на суму 53417,00 грн., за грудень 2010 року на суму 44333,00 грн.

На підставі акту перевірки, 25 червня 2011 року прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 215933,00 грн. за основним платежем та у розмірі 53983,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, оскаржуване рішення залишено без змін.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ на загальну суму 215933,00 грн. ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагента - ТОВ «Трансторгсфера ДВК».

Згідно з пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, між позивачем, як експедитором, та ТОВ "Трансторгсфера ДВК", як перевізником, у перевірямому періоді укладені однотипні договори транспортного перевезення від 19 липня 2010 року №П32 та від 01 листопада 2010 року №П148/2010, за умовами яких експедитор доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів у зворотній тарі автомобільним транспортом по території України, згідно заявок експедитора, а експедитор оплачує виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в заявці.

На підтвердження виконання умов спірних договорів позивачем надано копії рахунків-фактур, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, податкових накладних та платіжних доручень.

У провадженні СВ ПМ Ленінської МДПІ у місті Луганську заходиться кримінальна справа №02/11/8007 по обвинуваченню ОСОБА_3 по ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, досудовим слідством в якій встановлено, що ОСОБА_4, не маючи на меті здійснювати фінансово-господарську діяльність, погодився на пропозицію ОСОБА_3 за грошову винагороду зареєструвати на своє ім'я суб'єкт підприємницької діяльності - ТОВ «Трансторгсфера ДВК». В подальшому ОСОБА_5, за вказівкою ОСОБА_3, перереєстрував ТОВ «Трансторгсфера ДВК» на ОСОБА_6, який також зареєстрував дане підприємство, виключно за винагороду, без мети здійснювати фінансово-господарську діяльність. Жодних бухгалтерських, звітних документів та документів фінансово-господарської діяльності ТОВ "Трансторгсфера ДВК" ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не підписували.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості встановлення особи, яка підписала договір від 19 липня 2010 року №П32 зі сторони ТОВ «Трансторгсфера ДВК».

Надані позивачем копії рахунків-фактур та актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) неможливо пов'язати зі спірними договорами, крім того з вказаних документів неможливо встановити ким саме вони підписані зі сторони позивача та зі сторони ТОВ «Трансторгсфера ДВК».

Надані позивачем копії податкових накладних зі сторони ТОВ «Трансторгсфера ДВК» підписані ОСОБА_4 та ОСОБА_6

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача правових підстав для прийняття повідомлення-рішення від 25 червня 2011 року №.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали виготовлено 29.04.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром,

М. С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Міщук М.С.

Гром Л.М.