Справа № 817/386/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/386/16

28 квітня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Сулковський Б.П.,

відповідача: представник Білик М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Інсталятор - Рівне"

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство «Інсталятор-Рівне» (далі - ПП «Рівне») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ДПІ у м.Рівному) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 30.10.2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем єдиний податок з юридичних осіб на загальну суму 10062,50 грн., в т.ч. 8050 грн. основного платежу та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 2012,50 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що за наслідками проведеної в лютому 2012 року інвентаризації рішенням засновника з балансу списана заборгованість в сумі 161000 грн. як безнадійна у зв'язку із припиненням господарської діяльності підприємства та відсутністю обігових коштів на погашення цієї заборгованості. При цьому, стверджував, що перевіряючим ревізором зачіпався податковий період поза встановленими строками, зазначеними в направленні від 29.09.2015 року №568/17-16-22-01, згідно з яким перевірці підлягав період з 01.10.2012 року по 30.09.2015 року. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с.34). В їх обґрунтування зазначив, що за результатами позапланової виїзної перевірки позивача виявлено, що позивачем у своєму фінансовому звіті в лютому 2012 року в рядку 610 пасиву «Інші поточні зобов'язання» зазначено 161000 грн. Однак, стверджував, що до перевірки не було надано документи, які свідчили б про оподаткування цієї суми в 2012 році чи про те, що вказана сума не підлягає оподаткуванню. За таких обставин, вважає, що податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано та правомірно. З цих підстав, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що в період з 02.10.2015 року по 08.10.2015 року посадовою особою ДПІ у м.Рівному проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Інсталятор-Рівне» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 30.09.2015 року, іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 30.09.2015 року, за результатами якої складено акт №316/17-16-22-01/33616055 від 16.10.2015 року (а.с.21-25).

Як вбачається зі змісту акта перевірки, у періоді, який перевірявся, ПП «Інсталятор-Рівне» був платником єдиного податку третьої групи.

Даною перевіркою встановлено порушення позивачем п.292.1, п.292.3, п.292.11 ст.292, п.44.1, п.44.3, п.44.4 ст.44 Податкового кодексу України, що призвело до заниження єдиного податку на 8050 грн., в т.ч. за 4 квартал 2012 року на 8050 грн.(ст.8 акту).

На підставі вказаних висновків контролюючим органом прийнято повідомлення-рішення №1 від 30.10.2015 року, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем єдиний податок з юридичних осіб на загальну суму 10062,50 грн., в т.ч. 8050 грн. основного платежу та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 2012,50 грн.(а.с.27).

Не погодившись з правомірністю прийнятого податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ПП «Інсталятор-Рівне» подало до ДПІ у м.Рівному фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва від 08.02.2012 року за №187922, в якому станом на 08.02.2012 року в рядку 610 Пасиву «Інші поточні зобов'язання» зазначено 161000 грн. (а.с.35).

09.02.2012 року позивачем складено акт інвентаризації кредиторської заборгованості на загальну суму 161000 грн. за період: 2005 рік - 77800 грн., 2006 рік - 38200 грн., 2007 рік - 22600 грн., 2008 рік - 8100 грн., 2009 рік - 7700 грн., 2010 рік - 6600 грн. (а.с.52).

На підставі даного акту 09.02.2012 року власник ПП «Інсталятор-Рівне» прийняв рішення про списання кредиторської заборгованості в сумі 161000 грн у зв'язку з припиненням господарської діяльності та відсутністю обігових коштів станом на 09.02.2012 року (а.с.53).

Відповідно до п.296.3 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Згідно з пп.296.5.4 п.296.5 ст.296 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи (юридичні особи) у податковій декларації окремо відображають: 1) обсяг доходу, що оподаткований за відповідною ставкою єдиного податку, встановленою для таких платників пунктом 293.3 статті 293 цього Кодексу; 2) обсяг доходу, що оподаткований за подвійною ставкою єдиного податку, встановленою для таких платників пунктом 293.3 статті 293 цього Кодексу (у разі перевищення обсягу доходу).

Податкова декларація складається наростаючим підсумком з урахуванням норм пунктів 296.5 і 296.6 цієї статті (п.296.7 ст.296 Податкового кодексу України).

В силу вимог абз.2 п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку юридичної особи є будь-який дохід, включаючи дохід представництв, філій, відділень такої юридичної особи, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Відповідно до п.292.3 ст.292 Податкового кодексу України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Згідно з п.292.11 ст.292 Податкового кодексу України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються: 1) суми податку на додану вартість; 2) суми коштів, отриманих за внутрішніми розрахунками між структурними підрозділами платника єдиного податку; 3) суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів; 4) суми коштів цільового призначення, що надійшли від Пенсійного фонду та інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, з бюджетів або державних цільових фондів, у тому числі в межах державних або місцевих програм; 5) суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів; 6) суми коштів, що надійшли як оплата товарів (робіт, послуг), реалізованих у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, вартість яких була включена до доходу юридичної особи при обчисленні податку на прибуток підприємств або загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця; 7) суми податку на додану вартість, що надійшли у вартості товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених (поставлених) у період сплати інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом; 8) суми коштів та вартість майна, внесені засновниками або учасниками платника єдиного податку до статутного капіталу такого платника; 9) суми коштів у частині надмірно сплачених податків і зборів, встановлених цим Кодексом, та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що повертаються платнику єдиного податку з бюджетів або державних цільових фондів; 10) дивіденди, отримані платником єдиного податку - юридичною особою від інших платників податків, оподатковані в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Згідно з п.77.8 ст.77 Податкового кодексу України перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до п.83.1 ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

В силу вимог п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового Кодексу України у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Правовий аналіз даних норм свідчить, що законодавцем встановлено обов'язок податкового органу переконатися у відсутності єдиної причини ненадання платником первинних документів - виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами.

В силу вимог п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про бухгалтерську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією - є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з пунктом 2 статті 3 зазначеного вище Закону, фінансова, податкова та інші види звітності, що використовують грошовий примірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, для підтвердження даних податкового обліку і можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У відповідно до ст.4 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких основних принципах: превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; нарахування та відповідність доходів і витрат - для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійсненні для отримання цих доходів. при цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів, як це передбачено у п.6 ст.8 Закону №996.

Відповідно до п.1 і п.2 ст. 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складених документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. для контролю та впорядкуванням оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що позивачем до перевірки не надані документи, які свідчили б про оподаткування 161000 грн. інших поточних зобов'язань в 2012 році, чи про те, що вказана сума не підлягає оподаткуванню. До перевірки не надані первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансова звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (ст.5 акту перевірки).

Крім того, як зафіксовано актом перевірки «ПП «Інсталятор-Рівне» не надано до перевірки будь-які документи, що могли б свідчити про включення до суми доходу кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності, або включення до суми доходу суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання» (ст.6 акту перевірки).

Разом з тим, в ході розгляду справи, жодних документів та доказів, які б спростовували висновки акту перевірки від 16.10.2015 року, позивачем не надано та судом не здобуто. Позивачем не надано первинних документів, інших документів, пов'язаних з отриманням, обліком суми 161000 грн., що з пояснень представника позивача є фінансовою допомогою. Будь-яких пояснень з приводу не включення до доходу суми кредиторської заборгованості в сумі 161000 грн., за якою минув строк позовної давності, не надано.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що фіскальний орган, донараховуючи позивачу грошові зобов'язання з єдиного податку з юридичних осіб за результатами проведеної перевірки, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення №1 від 30.10.2015 року відповідає вказаним критеріям правомірності, обґрунтоване, прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже не підлягає скасуванню.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги ПП «Інсталятор-Рівне» необґрунтовані, безпідставні, такі, що спростовуються матеріалами справи, а тому не підлягають до задоволення.

Підстав для застосування ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду немає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "Інсталятор - Рівне" відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.