Справа № 802/1650/14-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2016 р. м. Київ К/800/61548/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року,

додаткову постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року

у справі № 802/1650/14-а

за позовом ОСОБА_4,

Фермерського господарства «Зінденс»

до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про скасування податкових консультацій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4, Фермерське господарство «Зінденс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (Липовецьке відділення) про скасування податкових консультацій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року в позові відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано недійсними податкові консультації від 05.05.2014 року № 1209/З/06-00-01, № 1208/З/06-00-01. Зобов'язано Іллінецьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (Липовецьке відділення) надати нові податкові консультації з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року клопотання Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області задоволено частково. Роз'яснено постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року наступним чином: «Іллінецькій об'єднаній державній податковій інспекції надати нову податкову консультацію ОСОБА_4, Фермерському господарству «Зінденс», в якій вказати, що платником орендної плати згідно договорів оренди земельних ділянок, укладених ОСОБА_4, є Фермерське господарство «Зінденс». В іншій частині клопотання відмовлено.

Додатковою постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року клопотання ОСОБА_4, Фермерського господарства «Зінденс» задоволено. Прийнято додаткову постанову. Встановлено для Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (Липовецьке відділення) місячний строк для подання звіту про виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року з дня набрання додатковою постановою законної сили.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення цього суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено Іллінецьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Вінницькій області правонаступником - Іллінецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.

У судовому засіданні представник відповідача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник позивачів проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.04.2014 року представник позивачів звернувся до відповідача з клопотанням, в якому просив надати податкову консультацію з приводу того, хто має сплачувати орендну плату за договорами оренди земельних ділянок, які надані фізичній особі в оренду для ведення фермерського господарства - фізична особа, яка є стороною договору оренди, але фактично не використовує земельну ділянку, чи фермерське господарство, яке фактично відповідно до закону користується земельними ділянками, тобто здійснює права орендаря (право володіння і користування).

Також 28.04.2014 року представник позивачів додатково звернувся до відповідача ще з одним клопотанням про надання податкової консультації, у якому просив роз'яснити, чим являється орендна плата за договорами оренди земельних ділянок державної власності - договірним зобов'язанням, порядок виконання якого регулюється договором оренди, Законом України «Про оренду землі», Цивільним та Господарським кодексами України чи податком та/або обов'язковим платежем, порядок справляння якого/якої регулюється нормами Податкового кодексу України.

За результатами вказаних звернень відповідачем направлено позивачу листи від 05.05.2014 року № 1208/З/06-00-01 та № 1209/З/06-00-01, які у розумінні ст. 14 Податкового кодексу України є податковою консультацією.

Не погоджуючись з висновками вказаних податкових консультацій позивачі оскаржили їх в судовому порядку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке.

Згідно з пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п. 52.2 ст. 52 Податкового кодексу України).

За змістом п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.3 ст. 53 Податкового кодексу України).

Таким чином, кожен платник податків має право звернутись до податкового органу для отримання консультації з питань практичного використання норм податкового права. При цьому, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію податкового органу із застосуванням конкретних норм податкового законодавства, в межах повноважень.

Встановлено, що предметом оскаржуваних індивідуальних податкових консультацій є надання роз'яснень з питань оплати орендної плати за договорами оренди земельних ділянок, які надані фізичній особі в оренду для ведення фермерського господарства, але які фактично нею не використовуються, а також яке законодавство регулює орендну плату за договорами оренди земельних ділянок державної власності.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до п. 1.1 ст. 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок і орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Встановлено, що при наданні спірних податкових консультацій відповідачем, зокрема, зазначено, що відповідно до п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 розділу XIII «Плати за землю».

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вказані податкові консультації містять посилання на відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України та не суперечать їм за змістом і формою.

Мотиви суду апеляційної інстанції, з яких він виходив задовольняючи позовні вимоги та, зокрема, клопотання про роз'яснення судового рішення, з приводу того, що ОСОБА_4 не отримує дохід від використання землі, оскільки відповідно до Статуту ФГ «Зінденс» права володіння і користування землею, яка надана фізичній особі ОСОБА_4 на підставі договорів оренди землі з Головним управлінням Держземагенства у Вінницькій області в оренду, належать ФГ «Зінденс», є безпідставними, оскільки зміст пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини між ФГ «Зінденс» та орендодавцем, а встановлює саме обов'язок орендаря вносити платіж орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Наявності договорів оренди державної власності, де орендарем земельних ділянок виступає ФГ «Зінденс», судами не встановлено.

Враховуючи викладене, а також те, що при вирішенні спору у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, про які йдеться у скарзі, рішення цього суду по суті позовних вимог, додаткова постанова про строк подання звіту щодо його виконання та ухвала про роз'яснення судового рішення підлягають скасуванню із залишенням у силі постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року, що була помилково скасована.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про задоволення позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Іллінецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.07.2014 року, додаткову постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.10.2014 року у справі № 802/1650/14-а скасувати.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2014 року у справі № 802/1650/14-а залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук