Справа № 821/3691/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/3691/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі по тексту - відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Херсонській області (далі по тексту - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) обґрунтовано тим, що позивач з 10.04.2002 року проходив службу в органи внутрішніх справ. Наказом УМВС України в Херсонській області №411 о/с від 06.11.2015 року позивача звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. На момент звільнення, позивач обіймав посаду старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон).

Позивач вважає, що звільнення з роботи відбулось з порушенням прав, передбаченим чинним законодавством України у зв'язку з тим, що звільнення з роботи через скорочення штатів можливим лише при відмові від проходження служби в поліції.

Вважає, що має переважне право на укладання трудового договору, оскільки має на утриманні дітей.

Вказав, що йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, також не перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На думку позивача, він має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України. Разом з тим, начальником УМВС України в Херсонській області не розглянуто заяву, подану 06.11.2016 року, в якій висловлено бажання проходити службу в Національній поліції України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 надав до суду заперечення, відповідно до яких в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Заперечення обґрунтовано тим, що Управління міністерства внутрішніх справ в Херсонській області перебуває в стані припинення. Позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону України «Про Національну поліцію». Вказав, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Щодо посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України вказав, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Вказав, що відповідно до довідки ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області рапорт від ОСОБА_2 про звільнення з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року за пп. «з» п.64 - у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації не надходив, у журналах вхідної кореспонденції не реєструвався, у зв'язку з чим, керівництвом УМВС України в Херсонській області не розглядався.

Вважає, що наказ прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні заперечення підтримав та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач - 2 надав до суду заперечення, відповідно до яких вказав, що п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Вказав, що звільнення позивача через скорочення штатів було можливим не лише при його відмові від проходження служби в поліції, оскільки про майбутнє звільнення через скорочення всі працівники міліції були попереджені Законом.

Так, заяви про бажання проходити службу в поліції від позивача до Головного управління Національної поліції в Херсонській області не надходило. Заява про проходження позивача про бажання позивача проходити службу в поліції надіслана ним начальнику УМВС України в Херсонській області, до компетенції якого не входять повноваження із прийняття на службу до Національної поліції України.

Щодо посилання позивача на норми Кодексу законів про працю вказав, що пріоритетними є норми спеціального законодавства. Крім того вважає, що порушення процедури звільнення не може вплинути на матеріально-правовий спосіб захисту порушеного права, і полягає в неможливості поновлення на посаді ліквідованого державного органу, який припинив всі свої права і обов'язки без визначення правонаступника.

Представник відповідача - 2 в судовому засіданні заперечення підтримав та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10 квітня 2002 року.

Наказом №411 о/с від 06 листопада 2015 року, виданим начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, капітана міліції ОСОБА_2 звільнено з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Вказаний наказ прийнято відповідно до пунктів 10 та 11 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення зі служби у зв'язку із скороченням штату, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені спеціальним законодавством, тому, на думку суду першої інстанції, немає підстав для скасування спірного наказу. Крім того, суд першої інстанції вважає, що позивач не скористався наданим йому правом подачі заяви про прийняття на службу до поліції в порядку та строки, визначених п.п.9,10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VII, що вважається відсутністю згоди на проходження служби в поліції. Також, на думку суду першої інстанції, вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у прийнятті на службу до поліції та поновлення на роботі ГУ Національної поліції в Херсонській області - є необґрунтованими, у зв'язку з тим, що відповідач не розглядав питання щодо прийняття позивача на службу з підстав відсутності такої заяви, а тому, як вважає суд першої інстанції, і не відмовляв позивачу в прийнятті на службу.

Однак, колегія суддів не погоджується з вищевикладеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ч.1 ст.8 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до вимог п.63 «з» Положення №114 звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу зі служби провадиться через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Між тим, з 07.11.2015 року втратив чинність Закон № 565-ХІІ, та набрав законної сили Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIІI, згідно до вимог ст.1 якого Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу вимог Закону.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому, колегія суддів вважає, що УМВС у Херсонській області має дотримуватись процедури звільнення, що встановлена Положенням № 114, яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Зокрема, звільненню має передувати процедура атестації працівника, як це передбачено п.47 Положення № 114 та п.1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 року № 181, з метою встановлення можливості подальшого використання на службі.

Проте, звільненню позивача не передувало проведення атестації, жодної посади для подальшого проходження служби йому не було запропоновано. Відтак, УМВС у Херсонській області належним чином не була з'ясована можливість використання позивача для подальшого проходження служби.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача бажання проходити службу в органах поліції, тому що він ґрунтуються лише на формальній констатації факту відсутності рапорту позивача про звільнення в зв'язку із переходом на службу в поліцію.

Пояснення представника УМВС у Херсонській області, що такий рапорт позивач мав подати до керівництва УМВС, не підтверджується жодною нормою Закону № 580-VIІI, на застосуванні якого наполягають відповідачі при розгляді даного спору. Зокрема, цим Законом не вказано в якій спосіб працівники міліції мають виявити бажання проходити службу в поліції та до якого органу (міліції або поліції) повинні звертатися.

Крім того, є непідтвердженими доводи вказаного представника відповідача про те, що серед працівників міліції, в т.ч. і позивачу, доводилось про необхідність складання таких рапортів в разі наявності бажання продовжувати службу в органах МВС.

До того ж, направлення позивачем, як діючим працівником міліції, заяви до органу поліції про прийняття на службу відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, виключається обставинами звільнення позивача (06.11.2015 року) ще до часу утворення територіального органу поліції у Херсонській області (07.11.2015 року).

Крім того колегія суддів зазначає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 28.10.2014 року у справі № 21-484а14, від 19.01.2016 року № 810/1783/13а.

Таким чином, з огляду на те, що ліквідація територіальних органів міліції відбулась з одночасним створенням територіальних органів поліції з наділенням останніх повноваженнями ліквідованих установ, колегія суддів приходить до висновку, що держава в особі роботодавця має обов'язок працевлаштувати працівників у новоствореній установі.

Аналіз вищенаведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку про незаконність звільнення позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що порушене право ОСОБА_2 має бути відновлено шляхом визнання протиправним та скасування наказу про звільнення за скороченням штатів.

Вимоги щодо зобов'язання ГУ Нацполіції в Херсонській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», у ГУ Нацполіції в Херсонській області та видати відповідний наказ з цього приводу не підлягають задоволенню, враховуючи що вказаний відповідач не порушував законні права позивача, який в досудовому порядку не звертався до органу поліції про працевлаштування.

Вимоги щодо зобов'язання ГУ Нацполіції в Херсонській області розглянути заяву подану 06.11.2015 року ОСОБА_2 про згоду проходити службу в Національній поліції України не підлягають задоволенню так як позивач зазначає, що адресував такі заяви до органу міліції, та їх розгляд не є компетенцією ГУ Нацполіції в Херсонській області. Вимоги щодо поновлення на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) з 06.11.2015 року є похідними та також не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення передбачає дотримання відповідачами процедури звільнення в зв'язку із переводом, в т.ч. пропонування вакантних посад в органі поліції.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу управління МВС України в Херсонській області № 411о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за скороченням штатів.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Суб'єкт владних повноважень свою позицію суду доказав частково та частково обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року скасувати, прийняти у справі №821/3691/15-а нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати наказ управління МВС України в Херсонській області № 411о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ з обслуговування стаціонарних постів та забезпечення супроводження УМВС (м. Херсон) за скороченням штатів.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 29.04.2016 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян