Справа № 820/10736/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ К/800/46231/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року

у справі № 820/10736/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанський миловар» (далі - ТОВ «Слобожанський миловар»; позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ з ОВП у м. Харкові МГУ Міндоходів; відповідач) задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 30 травня 2014 року, № від 30 травня 2014 року, № від 30 травня 2014 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Слобожанський миловар» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року та прийняття нового рішення про повну відмову в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку законності декларування ТОВ «Слобожанський миловар» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за лютий 2014 року та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2014 року на рахунок платника в банку, за результатами якої складено акт № 163/28-09-47 від 19 травня 2014 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 30 травня 2014 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого на рахунок платника в банку) податку на додану вартість у розмірі 554 374,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 277 187,00 грн.; № від 30 травня 2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 509 262,00 грн.; № від 30 травня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 374 533,50 грн. (249 689,00 грн. - основний платіж, 124 844,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту «б» пункту 187.1 статті 187, пункту 198.6 статті 198, підпункту «і» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з безпідставним включенням до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у розмірі 758 951,23 грн. на підставі зведеної податкової накладної № 77 від 28 лютого 2014 року, виписаної на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика чистоти і краси», з тих мотивів, що взаємовідносини позивача з цим контрагентом не мали безперервний або ритмічний характер, а також внаслідок відсутності в указаному податковому документі обов'язкового реквізиту - «код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів)».

Крім того, податковий орган дійшов висновку про порушення ТОВ «Слобожанський миловар» пункту 200.4 статті 200 ПК України з огляду на неправомірне неврахування при формуванні рядка 23.1 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року висновків акту перевірки № 127/28-09-47/30357250 від 18 квітня 2014 року, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07 травня 2014 року про зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 554 374,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов у повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.2 статті 201 ПК України форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, однією з обов'язкових умов підтвердження платником права на податковий кредит є наявність податкової накладної, яка за формою та змістом відповідає законодавчо установленим вимогам.

За правилами пункту 14 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2011 року № 1379 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

В той же час, пунктом 15 Порядку передбачено, що в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер при постійних зв'язках із покупцем, покупцю може бути виписана зведена податкова накладна, виходячи із визначеної у договорі періодичності оплати поставлених товарів/послуг (один раз на п'ять днів; один раз на десять днів тощо), але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця. При цьому до зведеної податкової накладної обов'язково додається реєстр товаротранспортних накладних чи інших відповідних супровідних документів, згідно з якими здійснено постачання товарів/послуг.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про можливість виписки зведеної податкової накладної в разі одночасної наявності таких умов, як безперервний або ритмічний характер постачання при постійних зв'язках із покупцем, визначена у договорі періодичність оплати поставок та наявність у платника товарно-супровідних документів, складенням яких опосередковано такі поставки.

Чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не містить нормативного визначення «ритмічних» та «безперервних» поставок. Водночас у пункті 11 Узагальнюючої податкової консультації щодо окремих питань складання зведеної податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 21 грудня 2012 року № 1177, вказано, що зведена податкова накладна може бути виписана, якщо договором визначено не періодичність, а строк оплати (наприклад 40 днів з моменту отримання товару); у разі коли договором передбачено ритмічне чи безперебійне відвантаження товарів чи надання послуг та періодичне підписання документів, що засвідчують факт постачання, переходу права власності на товар чи постачання послуг, то зведена податкова накладна може бути виписана одночасно з підписанням документів, але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця.

Як з'ясовано судами, в розглядуваній ситуації наявні всі складові для виписки ТОВ «Фабрика чистоти і краси» на адресу позивача зведеної податкової накладної, а саме: ритмічне (безперебійне) відвантаження товарів та періодичне підписання документів, які засвідчують факт постачання та перехід права власності на товарно-матеріальні цінності; наявність у ТОВ «Слобожанський миловар» відповідного реєстру супровідних документів на товар, який долучено до матеріалів справи; обумовленість сторонами в договорі періодичності оплати за поставлений товар.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про законність формування товариством у даному випадку податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі спірної зведеної податкової накладної № 77 від 28 лютого 2014 року, виписаної на його адресу ТОВ «Фабрика чистоти і краси».

При цьому суди, встановивши подання позивачем відповідної скарги на контрагента (ТОВ «Фабрика чистоти і краси») у зв'язку з незазначенням останнім у зведеній податковій накладній № 77 від 28 лютого 2014 року коду товару (який є підакцизним) згідно з УКТ ЗЕД в порядку та в термін, передбачені пунктом 201.10 статті 201 ПК України, обґрунтовано відхилили доводи податкового органу про безпідставність формування товариством податкового кредиту з податку на додану вартість з огляду на вказану обставину.

Вирішуючи питання щодо законності неврахування позивачем при формуванні рядка 23.1 «сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року висновків акту перевірки № 127/28-09-47/30357250 від 18 квітня 2014 року, суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно врахували постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2014 року у справі № 820/9031/14, залишену без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року, якою податкове повідомлення-рішення № від 07 травня 2014 року, прийняте на підставі названого акту перевірки, скасовано.

Відповідно до частин 3, 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

При цьому за загальними правилами прийнятий податковим органом акт індивідуальної дії скасовується судом з моменту його прийняття, такий акт не створює будь-яких правових наслідків.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.