Справа № 826/20304/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" Северина Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" Северина Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про: визнання протиправними дії щодо невключення ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу від 11.11.2014 №652-14; зобов'язання подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Імексбанк" за рахунок Фонду; зобов'язання Фонду включити ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Імексбанк" за рахунок Фонду; зобов'язання Фонду провести виплату гарантованої суми відшкодування ОСОБА_2 за договором банківського вкладу від 11.11.2014 №652-14.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідачів до судового засідання не з'явилися, що не заважає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем (Клієнт), з однієї сторони, та ПАТ "Імексбанк" (Банк), з іншої сторони, укладено договір банківського рахунку №579-14/БР від 11.11.2014.

У відповідності до п. 1.1 Договору, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок №6001 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

11.11.2014 між позивачем та ПАТ "Імексбанк" було укладено договір банківського вкладу №652-14.

Відповідно до банківської виписки вбачається, що 11.11.2014 ОСОБА_4 перерахував на поточний рахунок позивача кошти в розмірі 200 000,00 грн.

ОСОБА_2 кошти в розмірі 200 000,00 грн. перерахував на рахунок в якості початкового внеску по договору банківського вкладу №652-14 від 11.11.2014.

Позивач стверджує, що ОСОБА_4 перерахував на його рахунок кошти в розмірі 200 000,00 грн. на підставі договору позики від 15.05.2014, згідно якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_4 позику.

Суд першої інстанції зазначив, що договір позики від 15.05.2014 надано не було. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано вказаний договір (а.с.50-52). Водночас, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та вказаний договір, критично оцінює такі посилання позивача, з огляду на те, що наявність самого договору не може бути належним та достатнім підтвердженням позовних вимог. Крім того, позивачем на вказано причини та мету укладення такого договору.

26.01.2015 Правлінням НБУ була прийнята постанова №50 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" до категорії неплатоспроможних".

На підставі даної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 прийнято рішення №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Імексбанк", згідно з яким в ПАТ "Імексбанк" з 27.01.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Імексбанк" - Северина Юрія Петровича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23.04.2015 строк проведення тимчасової адміністрації в АТ "Імексбанк" та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 включно.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України №330 від 21.05.2015 в ПАТ "Імексбанк" було відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації Банку з 27.05.2015.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року №105 розпочата процедура ліквідації та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Імексбанк" Северина Ю.П.

ОСОБА_2 звернувшись для отримання відшкодування коштів за вкладом дізнався, що його не включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Не погоджуючись з діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Приписами ч.2 ст.26 Закону №4452-VI встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Закон №4452-VI гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у межах гарантованої суми відшкодування. Водночас, відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених ч.4 ст.26 Закону №4452-VI.

У відповідності до ч.2 ст.38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 ст. 38 даного Закону.

Таким чином, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (правочинів) укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку.

На виконання приписів наведених норм Закону, наказом Уповноваженої особи №34-в від 05.02.2015 була створена комісія та призначено проведення перевірки укладених Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних/карткових рахунків), а також обставин зарахування грошових коштів на вказані рахунки (надалі - правочини).

За наслідками проведеної перевірки було виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду.

Уповноваженою особою зазначено, що вказані правочини передбачали вчинення дій, що підпадають під наведені вище критерії, зокрема: проведення касових операцій без фактичного внесення/отримання готівкових коштів.

Так, в ході перевірки було виявлено ряд операцій із перерахування коштів з рахунків фізичних осіб, відкритих в установі Банку, на рахунки(ок) іншої(их) фізичної(их) особи(іб), відкриті в установі Банку, що зумовило збільшення суми гарантованого відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Під час перевірки правочину, укладеного банком з позивачем, встановлено, що кошти у розмірі 200 000,00 грн. надійшли на поточний рахунок позивача з рахунку іншого клієнта - ОСОБА_4, що підтверджується випискою по банківському (поточному) рахунку позивача.

Судом встановлено, що відсотки в розмірі 4 766,08 грн., нараховані на депозитний рахунок позивача, 06.01.2015 були переведені позивачем на рахунок ОСОБА_5, що підтверджується банківською випискою.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що у випадку запровадження ліквідації банку власник великого рахунку, тобто вклад якого понад 200 000,00 грн., зміг би отримати свої кошти не в порядку черговості від банку, а за рахунок коштів Фонду, тобто внаслідок укладання таких правочинів надається перевага одному вкладнику, а саме власник великого рахунку мав намір отримати за рахунок коштів Фонду відшкодування в сумі понад 200 000,00 грн., замість отримання залишку коштів за рахунок реалізації майна банку як кредитор четвертої черги.

Таким чином, шляхом розміщення грошей на рахунку позивача від імені ОСОБА_4 та на рахунку ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 були штучно створені умови для незаконного отримання відшкодування за рахунок Фонду, що в контексті ч.3 ст.38 Закону є підставою для визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Враховуючи все вищевикладене та зважаючи на те, що твердження про нікчемність договору знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що інші вимоги апелянта не можуть бути задоволені оскільки є похідними, та заявлені передчасно.

Будь-яких інших належних доказів чи доводів на спростування позиції суду першої інстанції апелянтом при апеляційному розгляді справи не надано, як не наведено належного обґрунтування правової позиції з посиланням на обставини справи та положення закону.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень на виконання вимог ч.2 ст.71 КАС України надав до суду належні докази правомірності своїх дій, та обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 25.01.2016, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.