Справа № 810/4979/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/23692/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними щодо відмови у переведенні в розряд не службових двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Міністерства оборони України виключити з числа службового житла вказаної квартири.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що судами не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді командира Військової частини НОМЕР_1 Васильківського гарнізону Київської області.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 22 березня 2012 року № 244 позивача звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.

Позивач перебував на черзі на отримання постійного житла, яке згодом отримав за адресою: АДРЕСА_1 . Дане житло входить до розряду службових.

З метою реалізації свого права щодо отримання житла у приватну власність позивач звернувся за заявою до начальника Васильківського гарнізону Київської області, та просив перевести в розряд неслужбових двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

21 березня 2013 року Київське квартирно-експлуатаційне управління надало відповідь за № 303/25/6-350, у якій повідомило про те, що комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України тимчасово не приймає документи на виключення житлових приміщень із складу службових до окремого розпорядження Міністра оборони України.

Не погодившись з таким рішенням позивач 04 лютого 2014 року вирішив звернутися безпосередньо до Міністра оборони України з проханням перевести з розряду службових квартиру на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Рішенням від 18 лютого 2014 року Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України за дорученням Міністерства оборони України відмовило позивачу, з посиланням на те, що службові жилі приміщення не підлягають виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа житлових приміщень, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вже отримав житло в іншому населеному пункті на підставі статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте з такими висновками погодитись неможливо.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв`язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14, яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом прав, що випливають з житлових правовідносин, зокрема, щодо реалізації права на першочергове отримання житла, цей спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із частиною 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвалених судових рішень та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 220, 221, 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак