Справа № 2а/1770/3312/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Київ К/9991/15252/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівне

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року

у справі № 2а/1770/3312/2011

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у місті Рівне

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівне (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 квітня 2011 року № та № .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівне від 04 квітня 2011 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 73649,89 грн. та від 04 квітня 2011 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 65705,00 грн. (50252,00 - основний платіж, 15453,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції). Присуджено на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Рівне, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року і прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

12 травня 2009 року ОСОБА_1 була зареєстрований у виконавчому комітеті Рівненської міської ради як фізична особа - підприємець, про що отримала свідоцтво про державну реєстрацію № 0021617. Основним видом господарської діяльності позивача було надання інформаційно-консультаційних послуг.

ДПІ у м. Рівне була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 12 травня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складений акт № 35/17-117/НОМЕР_3 від 22 березня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені: вимоги статей 1, 2 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок громадян», які полягали у відображенні перекручених даних у деклараціях, що призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2009 рік на 495065,95 грн.; вимоги пункту 7.1 статті 7, підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб за 2009 рік на суму 73649,89грн.; вимоги підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», які полягали у неподання декларацій з податку на додану вартість за період серпень 2009 року - грудень 2010 року; вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого було занижено податок на додану вартість на загальну суму 50252,00грн., в тому числі: вересень 2009 року - 996,00 грн., жовтень 2009 року - 3196,00 грн., листопад 2009 року - 1873,00 грн., грудень 2009 року - 2964,00 грн., січень 2010 року - 3294,00 грн., лютий 2010 року - 3358,00 грн., березень 2010 року - 3931,00 грн., квітень 2010 року - 4340,00 грн., травень 2010 року - 5159,00 грн., червень 2010 року - 4327,00 грн., липень 2010 року - 4148,00 грн., серпень 2010 року - 2968,00 грн., вересень 2010 року - 3729,00 грн., жовтень 2010 року - 3271,00 грн., листопад 2010 року - 1730,00 грн., грудень 2010 року - 968,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що у період з 12 травня 2009 року по 30 червня 2009 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» шляхом сплати єдиного податку та провадила такий вид діяльності як надання інформаційно-консультаційних послуг, що передбачено у свідоцтві про сплату єдиного податку. У період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2010 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність із застосуванням загальної системи оподаткування, обліку та звітності та провадила такий вид діяльності як роздрібна торгівельна діяльність з реалізації алкогольних напоїв, пива і тютюнових виробів в відділі магазину «Продукти».

Також, в акті перевірки було вказано, що згідно наданих до перевірки документів, а саме, банківських виписок, акту пред'явлення векселя до оплати від 25 травня 2009 року, акту передачі оплаченого векселя від 15 червня 2009 року встановлено, що позивач за період з 25 травня 2009 року по 30 червня 2009 року отримав дохід в сумі 495000,00 грн. у вигляді погашення простого векселя, придбаного у 2005 році у ПП «Трафік», випущеного НІПП «Техноцент» 31 серпня 2005 року, за поставлені товари (роботи, послуги). Разом з цим, такий вид діяльності як отримання доходів від погашення векселя не передбачений у переліку видів діяльності, які підпадають під застосування спрощеної системи оподаткування згідно рішень Рівненської міської ради, з огляді на що такі доходи підлягають оподаткуванню на загальних підставах. Крім іншого, оскільки виручка ОСОБА_1 за період з 25 травня 2009 року по 03 червня 2009 року перевищила 300000,00 грн., то починаючи з 21 липня 2009 року позивач повинен був зареєструватися як платник податку на додану вартість та подавати податкові декларації з податку на додану вартість.

04 квітня 2011 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності на 73649,89 грн. - за основним платежем.

04 квітня 2011 року ДПІ у м. Рівне на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктами 54.3.2, 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ОСОБА_1 за платежем: податок на додану вартість на 65705,00, в тому числі: 50252,00грн. - за основним платежем, 15453,00 - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарга була залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що податковим органом неправомірно донараховано податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість, оскільки позивачем не було перевищено обсяг отриманого доходу від погашення векселя, встановлений Указом України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Також, виходив з того, що застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкових декларацій з податку на додану вартість є неправомірним з огляду на те, що позивач не був зобов'язаний реєструватись платником податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. У разі коли фізична особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.

Згідно з пунктом 3 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо платник єдиного податку здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, то ним придбавається одне Свідоцтво і сплачується єдиний податок за більшою ставкою за цими видами діяльності, встановленою місцевою радою за місцем його державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності незалежно від того, здійснює він підприємницьку діяльність на всій території України чи лише за місцем державної реєстрації.

Таким чином, норми Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від 29 жовтня 1999 року № 599 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачають сплату лише єдиного податку у межах від 20,00 грн. до 200,00 грн., в тому числі і у випадку здійснення діяльності, яка не вказана у свідоцтві, з урахуванням того, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку з доходів фізичних осіб.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, у періоді 12 травня 2009 року по 30 червня 2009 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування згідно свідоцтва про сплату єдиного податку (арк. справи 53) та сплачував максимальну ставку єдиного податку на місяць за одним видом підприємницької діяльності, визначену рішенням Рівненської міської ради від 21 грудня 2006 року № 418.

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

За не підтвердження факту перевищення позивачем встановленого підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничного обсягу оподатковуваних операцій після переходу на загальну систему оподаткування з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість є безпідставним.

Як вбачається з наведених податковим органом у акті перевірки обсягів виручки (без податку на додану вартість), отриманої позивачем у період з 12 травня 2009 року по 30 червня 2009 року, позивачем не був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) граничний обсяг оподатковуваних операцій.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо неправомірності збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб та з податку на додану вартість згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги вищевикладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Рівне підлягає залишенню без задоволення, а постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Рівне залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна