Справа № 806/460/16
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Житомир справа № 806/460/16

категорія 8.3.12

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання незаконними дій щодо нарахування штрафних санкцій та скасування санкцій,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування їй штрафних санкцій по єдиному податку за лютий - грудень 2014 року, січень 2015 року та скасувати їх. У обґрунтування заявлених вимог зазначала, що є фізичною особою - підприємцем і знаходиться на спрощеній системі оподаткування, а саме є платником єдиного податку 1-ї групи. Податок сплачує своєчасно та у повному розмірі, тому, вважає, що у відповідача відсутні підстави для нарахування їй штрафних санкцій.

Судом первинного позивача - ОСОБА_1 замінено належним - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Позивач до суду не прибула, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. У позові просила розглядати справу за її відсутності.

Представники відповідача з'явилися до суду, позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи наведені у письмових запереченнях і поясненнях. При цьому зазначили, що на даний час Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 податкового боргу немає, штрафних санкцій по єдиному податку їй не нараховувалося, жодних податкових повідомлень - рішень не приймалося. Подали заяву з проханням розглядати справу в письмовому провадженні, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

В силу приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - підприємець Овруцькою районною державною адміністрацією Житомирської області та як платник податків і зборів перебуває на податковому обліку в Овруцькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Згідно поданої відповідачем заяви з 01.01.2012 її переведено на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Перша група платників єдиного податку.

Листом від 14.03.2016 № 996/10/17 Овруцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те, що підстав для скасування штрафних санкцій по єдиному податку за період лютий - грудень 2014 року та січень 2015 року немає.

Не погоджуючись із нарахуванням штрафних санкцій по єдиному податку за лютий 2014 року - січень 2015 року, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Згідно зі ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У пункті 8 частини 1 статті 3 КАС України визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Отже, підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов'язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відтак при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями).

Абзацом першим пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що вказаний Кодекс визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі абз. 2 п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

За змістом приписів Податкового кодексу України, здійснення функцій контролюючих органів полягає, з одного боку, в реалізації їх повноважень (насамперед прав на здійснення певних дій), а з іншого - виконання обов'язків. Основним обов'язком контролюючих органів є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства. Саме це є засадою формування повноважень контролюючих органів. Усі права й обов'язки контролюючих органів розподіляються на дві групи. По-перше, це група, що кореспондується й узгоджується із правами й обов'язками платників. По-друге, група самостійних прав і обов'язків, які реалізуються при взаємодії з іншими органами або при накладенні санкцій.

Одним із основних прав платників податків, закріплених у ст. 17 Податкового кодексу України, є право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), а також надані контролюючими органами роз'яснення (пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України).

Оскарження рішень контролюючих органів, згідно зі пп. 14.1.7 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, - оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Водночас, у відповідності до положень пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

У свою чергу, податкове повідомлення-рішення, в розумінні пп. 14.1.157 п. 14.1 згаданої статті Податкового кодексу України, - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно зі п. 3 розд. 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року N 1204 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за N 124/28254 (надалі - Порядок), податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що застосування до платника штрафних (фінансових) санкцій, у тому числі за порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування фізичною особою - підприємцем у розмірах, визначених ст. 122 Податкового кодексу України, можливе лише шляхом прийняття контролюючим органом податкового повідомлення - рішення, у відповідній формі та з дотриманням певного порядку надіслання (вручення) такого рішення.

У подальшому платник податків, не погоджуючись із нарахуванням штрафних санкцій, має право оскаржити саме отримане податкове повідомлення - рішення в адміністративному та/або в судовому порядку.

Судом установлено, що відповідачем до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 штрафні санкції за несплату (неперерахування) єдиного податку за лютий - грудень 2014 року та січень 2015 року не застосовувались. Так як перевірки, передбаченої ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючим органом відносно позивача призначено не було і не проводилося. Жодного податкового повідомлення - рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за платежу "єдиний податок" Овруцькою ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області не приймалося.

Отже, донарахування грошових зобов'язань відповідачем платнику не здійснювалось.

Більш того, станом на 19.04.2016 податковий борг у платника з податковим номером НОМЕР_1 (за вказаним номером обліковується Фізична особа - підприємець ОСОБА_1) відсутній, про що свідчить довідка Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 19.04.2016 № 1473/10/06-16-23-013.

Разом з цим, суд відмічає, що в поясненнях і запереченнях відповідача зазначено про те, що в ІС "Податковий блок" у автоматичному режимі розраховані позивачу штрафні санкції в розмірі 791,70 грн, проте ні перевірки такого платника, ні прийняття податкового повідомлення - рішення на суму цих штрафних санкцій не відбулося.

Також судом з'ясовано, що податкова вимога на суму недоїмки зі сплати єдиного податку за лютий 2014 року - січня 2015 року ФОП ОСОБА_1 не формувалася і не надсилалася.

Примусового стягнення податкового боргу (недоїмки, штрафних санкцій) відповідачем не проводилося.

При цьому суд зазначає, що наявна в інформаційній системі "Податковий блок" інформація використовується контролюючими органами для інформаційно-аналітичного забезпечення їхньої діяльності і не зумовлює для платника податків змін у структурі податкових і грошових зобов'язань.

Дії контролюючого органу щодо нарахування платнику податку штрафних санкцій шляхом їх відображення лише в інформаційній системі, без прийняття податкових повідомлень-рішень, не породжують правових наслідків для цього платника та не порушують його права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується контролюючими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за платежем "єдиний податок" контролюючим органом не приймалося, а також ураховуючи, що нарахування в ІС "Податковий блок" у автоматичному порядку штрафних санкцій не породжують правових наслідків для ФОП ОСОБА_1, не змінюють стану її суб'єктивних прав і не створюють жодних додаткових обов'язків, суд вважає, що підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування штрафних санкцій по єдиному податку за лютий 2014 року - січень 2015 року та скасування таких санкцій на даний час відсутні.

Таким чином, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про визнання незаконним нарахування штрафних санкцій є безпідставним і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання незаконними дій щодо нарахування штрафних санкцій та скасування санкцій відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко