Справа № 826/2911/14
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/2911/14 Головуючий у 1-й інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», про визнання незаконними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі - Позивач, ДП «РЕМ») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 20.08.2011 року №78/14/7/26-8/2002/02/1 про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.03.2014 року відкрито провадження у справі №826/2911/14.

Крім того, у березні 2014 року державне підприємство "Регіональні електричні мережі" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови від 20.08.2011 року №80/14/7/26-6/2002/02/1 про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2014 року відкрито провадження у справі №826/2910/14.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2014 року об'єднано в одне провадження адміністративні справи №826/2911/14 та №826/2910/14 і присвоєно об'єднаній справі загальний номер 826/2911/14.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - Третя особа, ДП «Укрінтеренерго»).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із викладеним у постанові рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на не дослідження судом першої інстанції належність частини будинку, в якій проведено реконструкцію, Позивачу, помилковість висновків щодо здійснення реконструкції фасаду будинку щодо частини будівлі, яка належить Позивачу. Крім того, звертає увагу на безпідставність визначення Відповідачем іншої ніж визначено проектом проведення ремонтних робіт категорії складності об'єкта.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року задоволено апеляційну скаргу ДП «РЕМ» - скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.05.2014 року та задоволено позовні вимоги повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.03.2016 року частково задоволено касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2014 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Крім того, замінено відповідача - Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на правонаступника - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (далі - Відповідач, ДАБІ України). При цьому судом касаційної інстанції зазначено, що судом апеляційної інстанції було визнано незаконними та скасовано постанови інспекції, яким Позивача притягнуто до відповідальності, однак не встановлено факту закінчення будівництва/реконструкції об'єкта, замовника даних робіт, наявності на цей момент встановленого законодавством обов'язку вводити об'єкт в експлуатацію, невведення в експлуатацію та використання об'єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов'язку із введення в експлуатацію.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Представник Третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги Позивача у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасувати з наступних підстав.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції встановив, що посадовими особами ІДАБК у м. Києві на підставі подання вимоги прокуратури Подільського району м. Києва від 20.01.2014 року №7/26-2001/17 (т. 2 а.с. 164) було проведено позапланову перевірку ДП «РЕМ» з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті будівництва - адміністративна будівля, м. Київ, Подільський район, вул. Фрунзе, 85. У ході перевірки встановлено, що станом на 10.02.2014 року ІДАБК у м. Києві не видавала дозвіл та не реєструвала інших документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання будівельних та підготовчих робіт за вказаною адресою, у зв'язку з чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, зафіксовано, що будівельні роботи з реконструкції фасаду будинку розпочато за відсутності розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, чим порушено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а самовільно реконструйована будівля під час перевірки експлуатується в якості виробничих та офісних приміщень без прийняття її в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Результати перевірки викладені в акті від 10.02.2014 року №б/н (т. 2 а.с. 8-10).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем винесено припис від 10.02.2014 року (т. 1 а.с. 10) про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким заборонено з 10.02.2014 року експлуатацію самовільно реконструйованої адміністративної будівлі на вул. Фрунзе, 85 у Подільському районі м. Києва, до усунення допущених порушень. Про виконання припису суб'єкта господарювання зобов'язано повідомити до 13.02.2014 року.

Крім того, зафіксовані в акті перевірки висновки стали підставою для винесено припису від 10.02.2014 року (т. 2 а.с. 11-13) про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, яким з 10.02.2014 року зупинено виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва на вул. Фрунзе, 85 у Подільському районі м. Києва до усунення допущених порушень. Про виконання припису суб'єкта господарювання зобов'язано повідомити до 11.03.2014 року.

Поряд з іншим, Відповідачем складено протокол від 10.02.2014 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (т. 1 а.с. 11-13), яким визначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена абз. 5 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Крім того, вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 45 хв. 20.02.2014 року у приміщенні ІДАБК у м. Києві.

Крім того, Відповідачем складено протокол від 10.02.2014 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (т. 2 а.с. 14-16), яким визначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена абз. 2 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Крім того, вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 год. 45 хв. 20.02.2014 року у приміщенні ІДАБК у м. Києві.

За результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності ІДАБК у м. Києві 20.02.2014 року винесено постанову № 80/14/7/26-6/2002/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 450 660,00 грн.. (т. 1 а.с. 14-16) (далі - постанова №80) за експлуатацію самочинно реконструйованого об'єкта будівництва IV категорії складності, (на підставі класу наслідків такого об'єкта будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель споруд, будівельних конструкцій та основ», ДСТУ - Н Б В. 1.2 - 16:20132 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва») - адміністративної будівлі на вул. Фрунзе, 85 у Подільському районі м. Києва, без прийняття його в експлуатацію у встановленому законом порядку, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Крім іншого, за результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності ІДАБК у м. Києві 20.02.2014 року винесено постанову № 78/14/7/26-8/2002/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 450 660,00 грн. (т. 1 а.с. 17-19) (далі - постанова №78) за самовільне виконання будівельних робіт, без дозволу на виконання будівельних робіт, з реконструкції об'єкту будівництва IV категорії складності, (на підставі класу наслідків такого об'єкта будівництва відповідно до ДБН А.2.2-3:2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН В.1.2-14:2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель споруд, будівельних конструкцій та основ», ДСТУ - Н Б В. 1.2 - 16:20132 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва») - адміністративної будівлі на вул. Фрунзе, 85 у Подільському районі м. Києва, а саме робіт з реконструкції фасаду будинку з влаштуванням зовнішньої теплоізоляції стін, їх утеплення, виконання будівельних робіт з реконструкції частини приміщень першого поверху та вхідних груп будинку. Будівельні роботи з реконструкції фасаду будинку розпочато за відсутності розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 26, 31, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», а також ряду положень затвердженого постановою КМ України від 23.05.2011 року №553 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 року №461 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов, оскільки Позивачем виконував функції замовника робіт, факт попри встановлений законодавством порядок підтверджується матеріалами справи.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на наступне.

Правові, економічні, соціальні та організаційні засади містобудівної діяльності в Україні спрямовані на формування повноцінного життєвого середовища, забезпечення при цьому охорони навколишнього природного оточення, раціонального природокористування та збереження культурної спадщини, визначено Законом України «Про основи містобудування».

Згідно ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Таким органом є Державна архітектурно-будівельна інспекція та її територіальні органи.

Положеннями ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 (далі - Порядок № 553), державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Зі змісту пункту 7 Порядку № 553 вбачається, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення перевірки Відповідачем було визначено вимогу прокуратури Подільського району м. Києва від 13.01.2014 року №26 (вх. №7/26-2001/17 від 20.01.2014 року), а тому, в силу приписів Порядку №553, ІДАБК у м. Києві мала право на проведення позапланової перевірки об'єкта будівництва.

Крім того, пунктом 7 Порядку №553 закріплено, що під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Відповідно до абз. 2 п. 14 Порядку №553 суб'єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов'язаний, допускати посадових осіб інспекції до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Крім того, відповідно до п. 9 затвердженого наказом Державного комітету України з питань розвитку підприємництва від 10.08.1998 року №18 Порядку ведення Журналу відвідання суб'єктів підприємницької діяльності контролюючими органами (Журнал реєстрації перевірок) відмова особи, що здійснює перевірку, від підпису в журналі є підставою для недопущення його до проведення перевірки.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що факт допуску посадових осіб ІДАБК у м. Києві до проведення перевірки нівелює посилання Апелянта на те, що Відповідачем перед початком проведення перевірки не було пред'явлено посвідчення та направлення на проведення перевірки, а також не зроблено запис в журналі реєстрації перевірок.

Твердження Апелянта про те, що ОСОБА_2 не є представником Позивача у розумінні п. 9 Порядку №553 судовою колегією оцінюється критично, оскільки зі змісту наказу (розпорядження) про переведення ОСОБА_2 на іншу роботу від 31.05.2011 року №66-к (т. 2 а.с. 159), вбачається, що останній належить до категорії персоналу «керівник», а відтак, на думку судової колегії, міг вважатися представником ДП «РЕМ» у правовідносинах з ІДАБК у м. Києві. Відтак посилання Апелянта на незабезпечення Відповідачем ознайомлення Позивача з актом перевірки, протоколами та приписами є помилковим, оскільки зі змісту акту перевірки від 10.02.2014 року вбачається зафіксована працівниками ІДАБК у м. Києві відмова ОСОБА_2 від підпису та отримання акту перевірки (т. 2 а.с. 166).

Згідно п. п. 16, 18 Порядку № 553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою інспекції складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. Акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб'єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в інспекції. Акт перевірки підписується посадовою особою інспекції, яка провела перевірку та суб'єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Крім того, відповідно до п. 17 Порядку №533 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим твердження Апелянта про те, що всупереч приписам п. 12 затвердженого постановою КМ України від 06.04.1995 року №244 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - Порядок №244) не містять пояснення суб'єкта містобудування, який притягається до відповідальності. Водночас, судова колегія зауважує, що, як вбачається з матеріалів справи, листом від 12.02.2014 року №7/26-15/1202/02/1-Пд (т. 2 а.с. 155-156) Позивачу Відповідачем було направлено матеріали перевірки, однак всупереч п. 13 вказаного Порядку №244, останній не скористався правом подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які є його невід'ємною частиною, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Твердження Апелянта про неврахування Відповідачем неможливості прибуття на розгляд справи 20.02.2014 року судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, визначаючи дату розгляду справи ІДАБК у м. Києві не знав і не міг знати про обставини, які матимуть місце у вказаний період, по-друге, в силу абз. 3 п. 17 Порядку №244 неприбуття суб'єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про обґрунтований характер оскаржуваних постанов №78 та №80, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки зафіксовано, що на замовлення ДП «РЕМ» ремонтно-будівельним управлінням, що входить до складу зазначеного підприємства, самовільно розпочаті будівельні роботи з реконструкції будинку по вул. Фрунзе, 85 у Подільському районі м. Києва, зокрема, виконані роботи будівельні роботи з реконструкції частини приміщень першого поверху та вхідних груп будинку.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не вказано, на підставі яких документів здійснювалися будівельні роботи з реконструкції частини приміщень першого поверху, не підтверджено належними і допустимими доказами як факт проведення реконструкції ремонтно-будівельним управлінням Позивача, так і факт здійснення такої реконструкції тощо.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 09.04.2012 року №226 (т. 2 а.с. 26-27) «Про безоплатну передачу майні (нежитлових приміщень) з балансу ДП «Регіональні електричні мережі» на баланс ДПЗД «Укрінтеренерго» та ДП НЕК «Укренерго» передано з балансу ДР «РЕМ»: нежитлове приміщення по вул. Фрунзе, 85 загальною площею 1 369,7 кв. м разом з вантажним ліфтом правої частини зазначеної будівлі на баланс ДПЗД «Укрінтеренерго» (інвентарний № 00013365 та №00013382); нежитлове приміщення по вул. Фрунзе, 85 загальною площею 337,7 кв. м на баланс ДП «НЕК «Укренерго» (інвентарний №00013364, №00013379). Наведене приймання-передачі оформлено відповідними актами приймання-передачі (т. 2 а.с. 29-33). При цьому, зі змісту наявного у матеріалах справи поповерхового плану розподілу площ приміщень об'єкта державного нерухомого майна в адмінбудівлі за адресою м. Київ, вул. Фрунзе, 85, відповідно до технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення), виготовлений Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна станом на 06.04.2009 року (т. 2 а.с. 142-143) вбачається, що приміщення цокольного поверху та першого поверху будівлі перебувають на балансі одночасно ДП «РЕМ» та ДПЗД «Укрінтеренерго» (інвентарні №№ 00013365, 00013382).

Зі змісту наведених документів вбачається, що приміщення першого та цокольного поверхів перебувають на балансі Позивача та Третьої особи, яка, у свою чергу згідно наданих до суду першої інстанції пояснень (т. 3 а.с. 33-34), заперечує свою участь в якості замовника комплексу будівельних і підготовчих робіт, мова про які йдеться в акті перевірки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Тобто необхідною й обов'язковою умовою притягнення юридичної особи до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є встановлення її належності до суб'єкта містобудування у конкретному випадку. Відтак не підтверджене жодними доказами посилання ІДАБК у м. Києві на те, що реконструкція частини приміщень першого поверху та вхідної групи здійснювалася за замовленням ДП «РЕМ» за умови перебування першого поверху будівлі на балансі одразу двох підприємств, свідчить про недотримання при накладенні на Позивача штрафних санкцій вимог щодо визначення суб'єктного складу правопорушення.

Крім того, посилаючись у запереченні на апеляційну скаргу на те, що в технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на нежитловий будинок (приміщення) по вул. Фрунзе, 85 літ. «А», «Б», «В», «Г» від 06.04.2009 року (т. 2 а.с. 181-191) міститься відмітка про те, що дозвіл на реконструкцію до БТІ не надано, Відповідачем не було враховано таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 04.03.2014 року у справі № 21-433а13 при розгляді спорів цієї категорії суди мають з'ясовувати питання щодо наявності в діях суб'єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту закінчення будівництвом відповідного об'єкта, наявності на цей момент встановленого законодавством обов'язку вводити об'єкт в експлуатацію, невведення в експлуатацію та використання об'єкта, закону, який би встановлював відповідальність за невиконання обов'язку із введення в експлуатацію, а також дотримання строків притягнення до публічної відповідальності.

При цьому, Верховний Суд України зазначив, що в контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Як вже було зазначено раніше, частина восьма статті 39 Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.11.2012 року №5496-VI, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, логічним, на переконання Верховного Суду України, має бути судження про те, що обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Матеріали справи свідчать, що нежитлову будівлю по вул. Фрунзе, 85 у м. Києві прийнято в експлуатацію у 1973 році (т. 2 а.с. 35) згідно акту від 26.12.1973 року (т. 2 а.с. 36-41). Встановлена вище відсутність доказів проведення реконструкції частини першого поверху та вхідних груп будинку, на думку колегії суддів, з урахуванням позиції Верховного Суду України свідчить про те, що відповідальність за виконання обов'язку з введення в експлуатацію об'єкта будівництва не може бути застосована до ДП «РЕМ».

Крім іншого, відповідно до ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» штраф може бути накладено на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

Отже, як зазначив Верховний Суд України, оскільки експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта не може тлумачитись як триваюче правопорушення, то строки застосування санкцій у вигляді штрафу за вказане правопорушення сплинули.

У зв'язку з чим судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 20.02.2014 року №80/14/7/26-6/2002/02/1 про накладення штрафу за експлуатацію не прийнятого в експлуатацію об'єкта у відповідності до абз. 5 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки, як було вказано вище, остання поміж іншим прийнята Відповідачем без урахуванням вимог ч. 11 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

При цьому зі змісту наявного у матеріалах справи проекту поточного ремонту адміністративної будівлі за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 85 (передпроектні пропозиції) (т. 2 а.с. 83-121), замовником якого є Позивач, останній складено 01.04.2014 року, тобто після проведення працівниками ІДАБК у м. Києві перевірки.

Що стосується твердження Відповідача про порушення ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 31 Закону, з обґрунтованістю висновків якого погодився Окружний адміністративний суд м. Києва, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Затвердження проектної документації на будівництво об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

До проектної документації на будівництво об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, а також об'єктів, які підлягають оцінці впливу на навколишнє природне середовище у транскордонному контексті, додаються результати оцінки впливу на стан навколишнього природного середовища (матеріали оцінки та звіти про оцінку і громадське обговорення). Перелік таких об'єктів та порядок проведення оцінки визначаються Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи свідчать, що у лютому 2013 року ДП «РЕМ» було складено проект виробництва робіт за об'єктом: «Ремонтно-будівельні роботи по фасаду будинку за адресою: вул. Фрунзе, 85» (т. 2 а.с. 192-197). Крім того, було складено перелік робіт з ремонту фасаду адміністративної будівлі по вул. Фрунзе, 85 (т. 2 а.с. 178-179). На виконання вимог вказаного проекту станом на 21.08.2013 року були змонтовані риштування для проведення робіт на фасаді по вул. Фрунзе, 85, які прийняті комісією ДП «РЕМ» на підставі відповідного акту від 21.08.2013 року (т. 2 а.с. 180-А).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Відтак, з метою встановлення наявності у замовника будівництва права виконувати будівельні роботи та визначення форми такого дозволу необхідно, насамперед, встановити, до якої категорії складності належить об'єкт будівництва.

Відповідно до ст. 32 Закону усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року №557 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності (далі - Порядок №557) до IV категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: 1) розраховані на постійне перебування більш як 300 осіб та (або) періодичне перебування більше 500 осіб; 2) становлять можливу небезпеку для більш як 10000 осіб, які перебувають поза об'єктом; 3) у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації: можуть спричинити збитки в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів заробітних плат; можуть призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня; можуть призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту розрахунків класу наслідків (відповідальності) та категорії складності адміністративної будівлі по вул. Фрунзе, 85 кварталу №1403 Подільського району м. Києва (т. 2 а.с. 85-87), складеного архітектором ОСОБА_3 (реєстраційний №881) з урахуванням вимог ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва», кількість осіб, які постійно перебувають в адміністративній будівлі, складає 294, кількість осіб, які періодично перебувають на об'єкті - 147, кількість осіб, що знаходяться в зоні об'єкта - 392, можливі економічні збитки складають 7 803 мінімальної заробітної плати. При цьому втрата вказаного об'єкту не може призвести до припинення функціонування об'єктів транспорту, зв'язку, енергетики та інженерних мереж регіонального рівня; а також не може призвести до втрати об'єктів культурної спадщини місцевого значення.

З урахування наведеного колегія суддів приходить до висновку про безпідставність погодження Окружного адміністративного суду м. Києва з посиланням Відповідача на те, що об'єкт будівництва належить до IV категорії складності, оскільки перелічені вище ознаки в силу положень чинного законодавства характеризують нежитловий будинок по вул. Фрунзе, 85 у м. Києві як об'єкт ІІІ категорії складності. Відтак суд апеляційної інстанції повністю погоджується з твердженням Апелянта про відсутність необхідності отримання у Відповідача дозволу на виконання будівельних робіт IV категорії складності.

Відповідно до абз. 2 п. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах IV категорії складності - у розмірі трьохсот сімдесяти мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, оскільки у ході судового розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено помилковість твердження Відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, про належність об'єкта будівництва до IV категорії складності, судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови від 20.02.2014 року №78/14/7/26-8/2002/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Викладене у запереченні на апеляційну скаргу посилання Відповідача на укладення Позивачем договору підряду №17/03/2014 від 17.03.2014 року з ПП «Пром-Тех-Снаб» на виконання робіт по розробці проектної документації стадії П та надання інжинірингових послуг (т. 2 а.с. 64-65) в якості підстави для визначення Позивача замовником будівництва є помилковим, оскільки даний договір укладено поза межами періоду, за який проводилася перевірка.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду м. Києва щодо наявність правових підстав для притягнення до відповідальності Позивача за експлуатацію неприйнятого в експлуатацію об'єкта у зв'язку з відсутністю доказів реконструкції такого об'єкту взагалі, а також відсутністю суб'єктного складу правопорушення. Крім того, суд першої інстанції, не пересвідчившись у правильності визначення Відповідачем категорії складності об'єкта будівництва, помилково погодився з доводами ІДАБК у м. Києві про порушення Позивачем вимог ч. 1 ст. 41 та ч. 1 ст. 34 Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови допущено порушення норм матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а постанову суду - скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 6 ст. 94 КАС України закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення з Державної архітектурно-будівельної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ДП «РЕМ» витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, в сумі 3 410,40 грн., сплачених згідно платіжного доручення №4344 від 05.03.2014 року на суму 487,20 грн. (т. 1 а.с. 46), платіжного доручення №4345 від 05.03.2014 року на суму 487,20 грн. (т. 2 а.с. 3), платіжного доручення №5455 від 26.06.2014 року на суму 2 436,00 грн. (т. 3 а.с. 57).

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Регіональні електричні мережі» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Регіональні електричні мережі» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», про визнання незаконними та скасування постанов - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати винесену Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві постанову від 20 лютого 2014 року № 80/14/7/26-6/2002/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Визнати протиправною та скасувати винесену Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві постанову від 20 лютого 2014 року № 78/14/7/26-8/2002/02/1 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Стягнути з Державної архітектурно-будівельної інспекції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь державного підприємства «Регіональні електричні мережі» () витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 3 410 (три тисячі чотириста десять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.