Справа № 820/99/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 р.Справа № 820/99/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 820/99/16

за позовом Державного підприємства " Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр"

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення - рішення № від 29.12.2015 року на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 року на суму 138 448,75 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 820/99/16 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 28.04.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач - ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр", пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, знаходиться на податковому обліку в ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено планову виїзну перевірку ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, валютного законодавства та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

Результата перевірки оформлені актом від 11.12.2015 року №1688/20-30-22-01/01188827 (а.с.17-52 том 1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено висновок про порушення позивачем приписів: п. 138.1, п. 138.2, 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток, в сумі 110759 грн.; пп. 198.1, п.198.6, 198.3 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ в сумі 19260 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 11.12.2015 року №1688/20-30-22-01/01188827 ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення - рішення № від 29.12.2015 року на суму 9162,50 грн. та № від 29.12.2015 року на суму 138448,75 грн.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ "Етро-М", ПП "Будком - Алон", ПП "Компанія "Антарес - Україна" та ТОВ "Моноліт - Юніон" у перевіряємому періоді, щодо яких податковими органами встановлені порушення, а також судження про завиення витрат у зв'язку з відсутністю документів, що дозволяють обрахувати суму витрат, понесену підприємством у зв'язку із користуванням землею.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо підстав прийняття податкового повідомлення рішення № від 29.12.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи слідує, що підприємством позивача до перевірки надано документи, які характеризують земельну ділянку, розташовану за адресою: Харківська область, Зміївський район, Таранівка с.р. м.н.п., а саме: акт на право користування землею, виданий Виконкомом Зміївської районної, міської Ради депутатів трудящих на право користування землею Харківському обласному радіоцентру Міністерства зв'язку СРСР 217,7 гектарів землі, а саме (станом на 20.12.1961 р.), довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (ф.б-ЗЕМ) від 12.02.2014 р. № 01-5.1/428 (дані наведено станом на 01.01.2014 р.).

За результатами їх дослідження контролюючим органом в акті перевірки вказано, що розмір площі земельної ділянки, якою користувалось підприємство в періоді з 01.01.2012 по 31.12.2014року змінився з 217,7 га до 154,9 га. Проте, за доводами відповідача, незрозуміло, чи входила земельна ділянка площею 154,9 га (на момент перевірки рахується, як забудовані землі) до складу земельної ділянки (орні землі, пасовища, інші угіддя), яка виділена в постійне користування підприємству позивача згідно акту 1962 року, це взагалі інша земельна ділянка, так як відсутній кадастровий № земельної ділянки, відсутні документи щодо змін в розмірі земельної ділянки, документи щодо нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки та акт визначення меж і площі земельної ділянки виконаний органами з відповідними повноваженнями.

Згідно довідки Управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області "Про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами" від 09.02.2011 р. та від 05.02.2013 р. встановлено, що за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. розмір земельної ділянки становив 154,9 га (а.с.126-127 том 1).

Як вбачається з рішення сесії Таранівської сільської ради від 20.11.2000 року, частина земельної ділянки площею 62,74 га була вилучена з користування позивача та передана у землі запасу Таранівської сільської ради (а.с.125 том 1).

Доказів наявності у позивача іншої земельної ділянки у користуванні ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" за місцем розташування с. Таранівка, Зміївський район, Харківської області відповідачем не надано.

Крім того, позивачем до матеріалів справи надані податкові декларації сплати за землю (площею 154,9 га), розташовану у с. Таранівка (за межами населеного пункту), з розрахунком податкового зобов'язанням на підставі довідок за формою 6-зем, які надаються відділом Держземагенства у Зміївському районі Харківської області та платіжні доручення про сплату земельного податку за 2012 р. - 2014 р.(а.с.6-59 том 2).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суми, вказані у податковому повідомленні-рішенні з плати за земельну ділянку, були не вірно розраховані контролюючим органом.

Відповідачем вказаний факт не заперечувався.

У податковому обліку витрати на сплату податків при обчисленні об'єкта оподаткування враховуються у складі інших витрат (п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України).

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 269.1.2 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України платниками податку плати за землю є землекористувачі.

Згідно постанови Верховної Ради УРСР "Про земельну реформу" документи старого зразка (зразка Радянського Союзу), що підтверджують право на землю є діючими на теперішній час.

Виходячи з наведеного, податкове повідомлення рішення № від 29.12.2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо підстав прийняття податкового повідомлення рішення № від 29.12.2015 року на суму 9162,50 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Етро-М", колегія суддів зазначає наступне.

Так, між ТОВ "Етро-М" (Виконавець) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (Замовник) 30.07.2012 року укладено договір №9/7/12 (а.с.53 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №9/7/12 замовник доручає, а виконавець приймає до виконання наступні послуги: комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника "Supercal-432" Ду32; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника "Supercal-432" Ду20; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою теплолічильника "ТЄРМ-02"; комплекс робіт, пов'язаних з перевіркою лічильника гарячої води Ду20; заміна елементів живлення тепло лічильника "Supercal-432" Ду32; заміна датчиків температури Pt 500/84 теплолічильника "Supercal-432" Ду32; демонтаж, монтаж тепло лічильників на об'єкті; демонтаж, монтаж лічильника гарячої води на об'єкті.

Згідно п. 3.1 договору №9/7/12 послуги вважаються прийнятими з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту виконаних послуг.

Державному підприємству "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" 19 липня 2012 року ТОВ "Етро-М" виставлено рахунок - фактуру №9/7/12 на суму 6079,92 грн., у тому числі ПДВ 1013,32 грн.

Таким чином умови договору сторонами деиалізовано у рахунку - фактурі, який є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати, в даному випадку, замовнику послуг-позивачу, контрагентом виконавцем послуг- ТОВ "Етро-М".

Дані щодо виду, вартості послуг відповідають наведеним даним, визначеним сторонами у протоколі договірної ціни і калькуляції (а.с. 60).

Факт виконання договору, а отже отримання послуг позивачем підтверджується підписаним між ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" і ТОВ "Етро-М" актом виконаних послуг (а.с.61).

Також у ході виконання договору позивач отримав від ТОВ "Етро-М" податкову накладну№222 від 24.07.2012 р., виписану контрагентом на суму вартості послуг, придбаних позивачем за договором (а.с.67, т.1).

Надана позивачем копія платіжного доручення з відміткою банківської установи №1090 від 24.07.2012 року (а.с. 58, т.1), засвідчує факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Таким чином, господарські операції у лютому 2013 року між позивачем та ТОВ "Етро-М" є реальними, що підтверджується наданими до суду первинними документами.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП "Будком - Алон", колегія суддів зазначає наступне.

Між ПП "Будком - Алон" (Підрядник) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (Замовник) 10.08.2012 року укладено договір №1/8 (а.с.69-70 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №1/8 замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт (з матеріалів підрядника) з ремонту внутрішньо димової системи опалення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кінної Армії, 112.

Розділом 3 договору №1/8 визначено вартість робіт та порядок розрахунків.

Оплата за договором була здійснена 14.08.2012 платіжним дорученням №1213 на суму 17669,50 грн. та 16.10.2012 платіжним дорученням №1540 на суму 17668,75 грн.( 73-74 том 1).

На підставі здійсненої позивачем оплати за виконання робіт ПП "Будком - Алон" сформовано податкові накладні №85 від 14.08.2012 року, №145 від 28.09.2012 року(а.с. 75,77 том 1).

Згідно п. 4.1 договору №1/8 фактом виконання робіт за даним договором є підписання замовником акту приймання-передачі виконаних робіт.

За фактом виконання робіт між сторонами договору 28.09.2012 року підписаний акт приймання-передачі робіт №1-42 (а.с.76 том 1).

Крім того, надання та виконання послуг з ремонту житлового будинку, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Кінної Армії, 112, відповідно до договору №1/8, також підтверджується наявним в матеріалах справи актом готовності до опалювального періоду 2012-2013 року від 14.09.2012 року №178/1650 (а.с.85 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 05.07.2013 р. за № 12360/10/224-21 Державна податкова інспекція у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області просила надати інформацію та документальне підтвердження щодо включення до складу витрат сум взаємовідносин з ПП "Будком - Алон" за період серпень, вересень 2012 року (а.с.87 том 1).

ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" надав пояснення листом від 23.07.2013 року №844, яким повідомив, що дійсно отримував послуги по ремонту внутрішньо будинкової системи опалення від ПП "Будком - Алон" згідно договору №1/8 від 10.08.2012 року у періоді серпень-вересень 2012 року на загальну суму 35338,25 грн. та надав копії підтверджуючих документів (а.с.88 том 1).

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ПП "Компанія "Антарес - Україна", колегія суддів зазначає наступне.

Між ПП "Компанія "Антарес - Україна" (Продавець) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (Покупець) 10.01.2012 року укладено договір купівлі-продажу №1/зп-12 (а.с.89 том 1).

Згідно п. 1.1 договору №1/зп-12 за даним договором продавець передає товар (лампи генераторні), згідно рахунку, у власність покупцеві, а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму.

До договору №1/зп-12 сторонами також була складена та підписана додаткова угода №1 від 01.12.2012 року (а.с.90 том 1).

На підтвердження факту виконання договору купівлі-продажу №1/зп-12 до матеріалів справи позивачем надані належним чином завірені копії рахунків №25 від 02.07.2012 року (а.с.91 том 1), №26 від 03.07.2012 року (а.с.95 том 1), №б/н від 17.12.2012 року(а.с.99 том 1).

Отримання позивачем товару (ламп) підтверджується накладними №24 від 23.07.2012 року(а.с.93 том 1), №25 від 27.07.2012 року (а.с.97 том 1), №40 від 18.12.2012 року(а.с.101 том 1).

Між ТОВ "Нова пошта" (Виконавець) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (Замовник) 28.11.2012 року укладено договір №28985 про надання транспортно-експедиторських послуг (а.с.143-144 том 1).

Відповідно до п.1.1 договору №28985 виконавець надає транспортно - експедиторські послуги замовнику, згідно його замовлення та товарно - транспортної накладної на умовах, що вказані у цьому договорі.

Протоколом розбіжностей до договору №28985 від 28.11.2012 року було додатково урегульовані деякі пункти договору.

Разом з тим, до договору №28985 додано додаток №1 "Умови перевезення вантажів ТОВ "Нова пошта""(а.с.146-148 том 1).

Таким чином, отримання товару (ламп) позивачем відбувалось за допомогою послуг за договором з ТОВ "Нова пошта".

Відповідно до умов додаткової угоди №1 від 01.12.2012 року сума договору складає не більше 103000,00 грн.(п.2.1).

Факт оплати за договором підтверджується платіжними дорученнями №1014 від 11.04.2012 року (а.с.92 том 1), №1082 від 23.07.2012 року(а.с.96 том 1), №1876 від 18.12.2012 року (а.с.100 том 1).

Також 17.01.2013 року між ПП "Компанія "Антарес - Україна" (в якості продавця) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості покупця) укладено договір поставки №1(а.с.103 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору за даним договором продавець передає товар (лампи генераторні), згідно рахунку, у власність покупця, а покупець приймає товар і сплачує за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На підтвердження реальності господарської операції позивачем до матеріалів справи надані копії: рахунків №1 від 18.01.2013 року (а.с.104 том 1), №4 від 18.02.2013 року (а.с.111 том 1), видаткової накладної №1 від 22.01.2013 року, податкової накладної №1 від 18.01.2013 року, №4 від 18.02.2013 року, прибуткового ордеру №6046376 від 22.01.2013 року, накладної №4 від 20.02.2013 року.

Відповідно до п.2.1 договору покупець зобов'язаний оплатити товар після отримання рахунку на нього протягом 14 робочих у національній валюті України в розмірі 100% у безготівковій формі.

Здійснення оплати за отриманий товар від ПП "Компанія "Антарес - Україна" підтверджується платіжними дорученнями №80 від 18.01.2013 року (а.с.105 том 1), №141 від 18.02.2013 року(а.с.112 том 1).

Контролюючим органом в акті перевірки від 11.12.2015 року вказано, що податкова накладна на суму 36460,00 грн. (з ПДВ) від 18.01.2013 року виписана з порушенням, так як оплату здійснено 18.12.2012 року (сторінка 36 акту перевірки).

З цього приводу колегія суддів зазначає, що податкова накладна №1 від 18.01.2013 року виписана на підставі платіжного доручення № 80 від 18.01.2013 року на суму 36460,00 грн.

На таку ж саму суму 36460,00 грн. (з ПДВ) виписана податкова накладна №44 від 18.12.2012 року на підставі платіжного доручення від 18.12.2012 року № 1876.

Крім того, всі податкові накладні своєчасно зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

З приводу доводів та посилань відповідача на вимоги Закону України "Про підтвердження відповідності" та Декрету Кабінету Міністрів України "Про стандартизацію та сертифікацію" в частині обов'язкової сертифікації товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 18 Декрету Кабінету Міністрів України "Про стандартизацію та сертифікацію" відповідність продукції (товару), що ввозиться і реалізується на території України та включена до переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації, стандартам, що діють в Україні, повинна підтверджуватися сертифікатом відповідності чи свідоцтвом про визнання відповідності, виданим призначеним органом.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 травня 2005 р. за №466/10746) затверджено Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні.

Проте, лампи які були отримані згідно договору між ПП "Компанія "Антарес - Україна" та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" не вказані у Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні.

Крім того, доводи відповідача про те, що товар (лампи) є продуктом імпортного виробництва є безпідставним, оскільки не підтверджені жодним документом.

Окрім того, відповідач у доводах апеляційної скарги посилається на Порядок провадження торговельної діяльності та Правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. №833, які не можуть розглядатися як підстава для визнання угоди не реальною, оскільки Порядком передбачено, що Порядок та Правила визначають загальні умови провадження торговельної діяльності суб'єктами оптової торгівлі, роздрібної торгівлі, закладами ресторанного господарства, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування споживачів (покупців), які придбавають товари у підприємств, установ та організацій незалежно від організаційно-правової форми власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України.

Колегія суддів зазначає, що споживчими товарами є товари, які використовуються споживачами для особистого споживання.

Як вбачається з матеріалів справи, генераторні лампи є електровакуумними засобами, таким чином останні не використовуються в загальному користуванні та є специфічним продуктом, який застосовується при роботі телекомунікаційного обладнання.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ "Моноліт - Юніон", колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ "Моноліт - Юніон" (в якості постачальника) та ДП "Харківський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (в якості покупця) 18.04.2012 року укладено договір поставки №140 (а.с.119 том 1).

Відповідно до п. 1.1 договору №140 постачальник зобов'язується передати товар у власність, а покупець прийняти цей товар і своєчасно здійснити оплату на умовах даного договору.

Факт поставки підтверджено видатковою накладною №МЮ-0000040 від 18.04.2012 року та податковою накладною №26 від 18.04.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи трансформатор ТМ25/10 у кількості 1 шт. прийнятий в експлуатацію 19.04.2012 року згідно акту прийняття-передачі основних засобів (а.с.121 том 1).

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.86 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції прол те, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, накладним, платіжним дорученням, товарно-транспортним накладним та іншим первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на мотивах наявності у базах даних податкової інформації за наслідками перевірки діяльності контрагентів позивача.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе відповідальності за порушення, допущені його контрагентом узгоджується з практикою Європейського Суду (Рішення Європейського Суду від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого, визначено, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Розподіл удових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області відстрочено сплату судового збору в розмірі 2435 грн. 58 коп. до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29.02.2016р. по справі № 820/99/16 залишити без змін.

Стягнути на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області судовий збір в розмірі 2435 (дві тисячі чотириста тридцять п'ять) грн. 58 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 28.04.2016 р.