Справа № 541/920/16-а
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/920/16-а
Провадження № 2-а/541/34/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за адміністративним позовом Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в :

Миргородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на порушення відповідачем його прав шляхом необґрунтованого накладення штрафу при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.09.2014 року, якою частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок і виплату йому пенсії, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування заявлених вимог зазначило, що на виконання вказаної постанови суду Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист, на виконання якого відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов'язано управління її виконати добровільно. 16.03.2015 року управлінням було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за весь період, зазначений у постанові, але в частині виплати пенсії виконати вимоги виконавчого листа управління не має змоги в зв'язку з відсутністю відповідного ресурсу бюджету Пенсійного фонду, що є поважною причиною невиконання рішення суду. Але 01.04.2016 року на адресу управління надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 15.12.2015р. про накладення штрафу на управління, як боржника по виконавчому провадженню № 46440631 в сумі 680 грн. Оскільки рішення суду не виконано в повній мірі з поважних причин, так як відсутні бюджетне фінансування та кошти на виплату грошових сум на виконання судового рішення, позивач просив поновити строк на оскарження постанови державного виконавця від 15 грудня 2015 року про накладення штрафу в сумі 680 гривен, скасувати вказану постанову, а справу розглянути за відсутності представника позивача.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, у поданих до суду письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні позову в зв'язку з його безпідставністю, оскільки оскаржувана постанова винесена на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано та законно. Також просив розглянути справу без участі його представника.

На підставі положень ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представників сторін.

Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

При примусовому виконанні виконавчого листа № 2-а/541/46/2014, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області 12.11.2014 року на виконання постанови суду, яка набрала законної сили, згідно якої позивач зобов'язаний був здійснити перерахунок основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 з 01.01.2014р. по 02.08.2014 року в розмірах, встановлених статтями 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та провести виплати донарахованих сум, у виконавчому провадженні ВП № 46440631 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Дрібною Ю.А. від 15.01.2015р. було накладено на боржника - позивача по справі штраф у сумі 680 гривень за невиконання рішення суду (а. с. 7 ).

Як вбачається з дати штампу вхідної кореспонденції, цей документ позивачем одержано 01.04.2016 року (а.с. 6), а до суду позивач звернувся 08.04.2016 року (а.с.17, 18), тому суд вважає, що останнім строк звернення до суду, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», пропущений з поважних причин.

Як встановлено ч. 4 ст.257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною першою статті 89 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730, яке було чинним на час виникнення спірних відносин, управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ. Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 розділу ІІ Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 30 червня 2015 року (справа № 21-1044а15).

У відповідності до положень до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Згідно ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність своїх заперечень проти адміністративного позову, законність та обґрунтованість прийнятої ним постанови про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги про скасування вказаної постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що дії відповідача, пов'язані з прийняттям оскаржуваної постанови про накладення штрафу, не кореспондуються з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України.

Керуючись приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 69, 70, 71 КАС України, суд приходить висновку про те, що оскаржувана постанова відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 15 грудня 2015 року про накладення штрафу у розмірі 680,00 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 11, 71, 76, 94, 100, 122, 158, 160, 163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 1, 7, 11, 37, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Миргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 15.12.2015 року про накладення штрафу в сумі 680,00 грн. задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області Дрібної Ю.А. від 15.12.2015 року про накладення штрафу в сумі 680,00 грн. на УПФУ в м.Миргороді та Миргородському районі у виконавчому провадженні № 46440631 за виконавчим листом № 2-а/541/46/14 від 12.11.2014 р.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративному суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

Суддя Ю. В. Сидоренко