Справа № 2а/0470/4055/12
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2016 р. м. Київ К/800/50285/14

К/800/44093/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання: Корінець Ю.О.,

за участю:

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4, Громадської організації «Киворізьке міське правозахисне товариство» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом Громадської організації "Киворізьке міське правозахисне товариство", ОСОБА_4 до Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Голови Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: ТОВ "Граніт Групп", Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання розпоряджень недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2012 року Громадська організація «Криворізьке міське правозахисне товариство» та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації, голови Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, треті особи: ТОВ "Граніт Групп", Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області, в якому просили:

- встановити відсутність компетенції голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 щодо здійснення ним доручення голові Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_6 укласти договори оренди земельних ділянок площею 120,0 га та 10,1368 га для добувної промисловості без підстав, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України;

- встановити відсутність компетенції голови Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_6 для укладання договорів оренди земельних ділянок площею 120,0 га та 10,1368 га для добувної промисловості без підстав, передбачених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України;

- визнати нечинним розпорядження № Р-794/0/3-08 від 30 грудня 2008 року голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 в частині п. 3 щодо доручення голові Криворізької районної державної адміністрації - ОСОБА_6 укласти договір оренди земельної ділянки у встановленому порядку;

- визнати нечинним розпорядження № Р-795/0/3-08 від 30 грудня 2008 року голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації ОСОБА_5 в частині п.3 доручення голові Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_6 укласти договір оренди земельної ділянки у встановленому порядку;

- визнати нечинним розпорядження № 660-р від 8 вересня 2009 року голови Криворізької районної державної адміністрації ОСОБА_6

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2, Громадська організація «Криворізьке міське правозахисне товариство» та ОСОБА_7 звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами.

В своїх касаційних скаргах Громадська організація «Криворізьке міське правозахисне товариство», ОСОБА_7 та ОСОБА_2 просили судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Дніпропетровською обласною адміністрацією та ТОВ «Граніт Групп» надіслані до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких вони просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, представника ОСОБА_2, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 грудня 2008 року головою Дніпропетровської ОДА прийнято розпорядження № Р-795/0/3-08 та № Р-794/0/3-08, якими затверджено проект землеустрою для ТОВ «Граніт Групп», надано даному товариству земельну ділянку в оренду та доручено Криворізькій РДА укласти відповідні договори оренди. Виконуючи вказані розпорядження головою Криворізької РДА прийнято розпорядження № 660-р та № 661-р від 8 вересня 2009 року.

8 вересня 2009 року між Криворізькою РДА та ТОВ «Граніт Групп» укладено договори оренди земельних ділянок площею 120,0 га та 10,1368 га.

Не погоджуючись із вищенаведеними розпорядженнями, позивачі звернулись до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що оскаржені розпорядження прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, окрім того, розробка гранітного кар'єру та будівництво дробильно-сортирувальної фабрики жодним чином не порушує права позивачів.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України із даним висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою, другою статті 124 Земельного кодексу України (надалі - в редакції від 25 грудня 2008 року, що обула чинною на момент виникнення спірних відносин; надалі -ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Статтею 123 ЗК України встановлений порядок надання земельних ділянок юридичним особам, перелік документів, що додаються до клопотання, визначено органи, якими погоджується проект відведення.

Статтею 151 передбачено порядок погодження питань пов'язаних із вилученням земельних ділянок

Однак, судами попередніх інстанцій вищенаведені правові норми застосовані не були, передбачена чинним законодавством процедура для вилучення земельної ділянки, всупереч частини третьої статті 2 КАС України, не досліджувалась.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі історико-культурного призначення. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об'єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв'язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об'єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов'язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Отже, особливо цінні землі підлягають вилученню лише в окремих випадках, для цього законодавцем передбачена спеціальна процедура.

Указом Президента України від 21 лютого 2002 року № 167/2002 з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу оголошено заказниками загальнодержавного значення відповідні території, зокрема, ландшафтний заказник «Інгулецький степ» на території села Недайвода Криворізького району.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось у касаційних скаргах, до складу земельної ділянки, площею 120 га на території села Недайвода Криворізького району, що була передана в оренду ТОВ «Грані Групп» для розробки гранітного кар'єру та будівництво дробильно-сортувальної фабрики, включені землі природно-заповідного фонду України.

Однак, дана обставина ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлювалась.

Окрім того, суди попередніх інстанцій вказали, що спірні земельні ділянки належать до земель сільськогосподарського призначення, проте, спірними розпорядженнями передавались у оренду ТОВ «Граніт Групп» для добувної промисловості.

Відповідно до частин першої-другої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Таким чином, судами неповно встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судами не було встановлено категорію земель, які підлягали вилученню та передачі в оренду за оскаржуваними розпорядженнями, не встановлено факту прийняття відповідного рішення про зміну цільового призначення спірних земельних ділянок.

За таких обставин, судами не досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наведені порушення норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій унеможливлюють постановлення законного та обґрунтованого рішення в даній справі, оскільки без їх виправлення неможливо повно, всебічно та об'єктивно дати оцінку спірним розпорядженням.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4 та Громадської організації «Криворізьке міське правозахисне товариство» задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.