Справа № 2а/1570/10497/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/19870/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення нечинним,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання рішення №20-рш від 20 вересня 2005 року нечинним.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, ВАТ „ЕК Одесаобленерго" є юридичною особою, яка діє як суб'єкт господарювання на підставі Статуту, зареєстрованого Центральною районною адміністрацією Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 28.11.2001 за № 0127. Контрольний пакет акцій ВАТ „ЕК Одесаобленерго" (50,36%) належить компанії "VS ENERGY INTERNATIONAL N.V." (Нідерланди).

Відповідно до Статуту та отриманої ліцензії, яка видана Національною комісією регулювання електроенергетики України (надалі - НКРЕ) (ліцензія НКРЕ серія ПСр №1030 від 16.10.96, реєстраційний № 130), ВАТ "ЕК Одесаобленерго" здійснює діяльність на ринку постачання електроенергії за регульованим тарифом в межах розташування власних місцевих (локальних) електричних мереж.

Рішенням адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №20-рш від 12.09.2005 року по справі № 07-01/2005 визнано, "що ВАТ "Одесаобленерго" займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії на території Одеської області у 2004 році з часткою, яка перевищує 35%", а також визнано, "що дії ВАТ "Одесаобленерго" у вигляді зміни в односторонньому порядку умов Договору та безпідставного виставлення "УкрНДІМФ" рахунку №7/010100 від 30.08.2004 р., яким здійснено перерахунок за спожиту та оплачену "УкрНДІМФ" електричну енергію з 2001 р. по серпень 2004 р. по тарифу для 2 класу замість тарифу для 1 класу згідно із умовами договору, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем шляхом встановлення таких цін чи інших умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку", та накладено штраф у розмірі 16 999,00 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач, зловживаючи монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Одеської області у 2004 році, за відсутності судового рішення, в порушення умов договорів 1998р. та 2003р. з Інститутом, в односторонньому порядку змінив умови договорів та виставив рахунок № 7/010100 від 30.08.2004 р.

Колегія суддів погоджує зазначені висновки судів першої та апеляційної інстанцій та вбачає за доцільне зазначити про таке.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Згідно листа Одеського територіального представництва Національної Комісії Регулювання електроенергетики України від 21.02.05р. за № 23-15-18/82, а також листа Комісії Регулювання електроенергетики України від 11.05.05 р. за № 23-1518/215 з'ясовано, що на ринку з постачання електричної енергії за регульованим тарифом здійснює ліцензовану діяльність тільки ВАТ "ЕК "Одесаобленерго".

ВАТ "ЕК "Одесаобленерго", відповідно до п. 8 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, яка затверджена Розпорядженням Антимонопольного комітету України 05 березня 2002 року № 49-р належить частка на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах Одеської області на 2004 рік - 93,949%.

Отже, відповідно до п. 2 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ВАТ "ЕК "Одесаобленерго" займало монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Одеської області у 2004 році з часткою, яка перевищує 35%.

Судами встановлено, що постачання електричної енергії Науково-дослідному проектно-конструкторському інституту морського флоту України "УкрНДІМФ" (надалі Інститут) здійснювалось ВАТ "ЕК "Одесаобленерго" у відповідності до умов укладених договорів, а саме: договору про користування електричною енергією від 19 листопада 1998 року (далі Договір 1998 р.) та договору про постачання електричної енергії № 010100 від 13.08.2003 року (далі Договір 2003 р.).

Договором 1998 р., який було укладено між ВАТ "Одесаобленерго" та Інститутом, сторонами було погоджено, що за напругою відповідач належить до 1 класу.

Договором 2003 р., укладеного сторонами, згідно Додатків №5.1 та №5.2. клас тарифу по напрузі встановлено перший.

Таким чином, за умовами даних договорів Інститут розраховувався за електричну енергію за тарифами, передбаченими для споживачів першого класу.

Проте, в процесі перевірки ВАТ "ЕК "Одесаобленерго" в особі Інспекції Північного РЕМ (акт перевірки від 10.08.2004р.) було встановлено, що у договорі на постачання електричної енергії ОСРЗ «Україна» № 001800 від 28.02.2004 р., «УкрНДІМФ» визначений як субспоживач ОСРЗ, при цьому, по укладеному з Північним РЕМ ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» договору про постачання електричної енергії «УкрНДІМФ» є прямим споживачем Північного РЕМ ВАТ "ЕК "Одесаобленерго", про що свідчить Акт № 352 від 25.02.2003 р. розмежування балансової належності електромереж. Згідно з дійсною схемою електрозабезпечення «УкрНДІМФ» є споживачем 2 класу напруги.

Отже, Додатковою угодою від 21.08.2004 р. були змінені умови Договору, згідно яких «УкрНДІМФ» був визначений як споживач 2 класу тарифу по напрузі.

Листом №578 від 30.08.04 р. ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» в особі Інспекції Північного РЕМ повідомило «УкрНДІМФ» про здійснення перерахунку за спожиту електричну енергію як споживач 2 класу та виставило рахунок № 7/010100 від 30.08.2004, сума якого складає 293151, 65 грн..

Тобто, ВАТ «ЕК «Одесаобленерго», в односторонньому порядку змінило умови Договору, шляхом виставлення «УкрНДІМФ» рахунку № 7/010100 від 30.08.2004 р.

Вказані дії ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» призвели до встановлення завищеної вартості електричної енергії, яку «УкрНДІМФ» вже спожив та за яку здійснив розрахунок, згідно договору «Про постачання електричної енергії»№ 010100 від 13.08.2003 р. та за договором від 19 листопада 1998 року.

За змістом Правил, затверджених Постановою НКРЕ України «Про внесення змін та доповнень до Правил користування електричною енергією», дії ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» є порушенням: п. 6.3.8. Правил, яким передбачено, що договір про постачання електричної енергії містить умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду умов договору, у тому числі визначений клас напруги споживача за кожною точкою комерційного (розрахункового) опалення та гарячого водопостачання тощо.

Пунктом 6.1. Правил передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії та споживачем, та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду, у травні 2005 року ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Науково-дослідного проектно-конструкторського інституту Морського флоту України про визнання недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР укладених між сторонами договорів про постачання електричної енергії від 19.11.1998 року та № 010100 від 13.08.2003 року в частині визначення відповідача споживачем першого класу по напрузі, а також про стягнення заборгованості в сумі 293151 грн. 65 за період з серпня 2001 року по липень 2004 року, яка виникла у зв'язку з тим, що відповідач розраховувався за спожиту електричну енергію за тарифом по першому класу напруги, який є меншим ніж тариф для споживачів другого класу напруги.

В ході судового розгляду позивач заявою від 14.04.2006 року змінив підставу свого позову та просив господарський суд оспорювані частини договорів визнати недійсними на підставі ст. 56 ЦК УРСР, як укладені внаслідок помилки, що має істотне значення, яка мала місце з боку обох сторін та була виявлена лише у 2004 році в зв'язку з проведенням обстеження енергогосподарства відповідача. Також позивач посилався на те, що відповідач повинен відшкодувати йому вартість електричної енергії в сумі 293 151 грн. 65 коп., яка не була сплачена за тарифом другого класу по напрузі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2006 року у справі №29-4/171-05-5536, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2006 року та постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2006 року, у задоволенні позову ВАТ «Одесаобленерго» до Інституту відмовлено повністю з мотивів необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Крім того, у січні 2007 року ВАТ "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Науково-дослідного проектно-конструкторського інституту Морського флоту України про визнання недійсним за ст. 48 ЦК УРСР з моменту укладення договору про постачання електричної енергії №010100 від 13.08.2003 року, який був укладений між сторонами у справі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.04.2007 року у справі №5/15-07-152, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2007 року, постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2007 року та ухвалою Верховного Суду України від 20.12.2007 року, у задоволенні позову ВАТ «Одесаобленерго» до Інституту відмовлено повністю. Рішення суду мотивоване тим, що строк позовної давності сплинув, що є підставою у відповідності до приписів ст. 80 ЦК УРСР для відмови у позові про визнання недійсним вказаного договору.

Отже, рішеннями судів по зазначених господарських справах не встановлено підстав для стягнення з Інституту заборгованності за 2001-2004р.р., що підтверджує необгрунтованість виставлення позивачем Інституту рахунку №7/010100 від 30.08.2004 р.

Між тим, позивач звернувся до господарського суду Одеської області лише у травні 2005 року, вже після початку розгляду справи Одеським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України (3 березня 2005р.) за скаргами Інституту на зміну умов договору в односторонньому порядку та безпідставне виставлення рахунку.

Поряд із тим, невідповідність вищенаведених дій ВАТ ЕК «Одесаобленерго» чинному законодавству також підтверджена листом Одеського територіального представництва НКРЕ від 27.01.2005 року № 23-15-19/45, яке вважає вимоги позивача щодо оплати Інститутом електроенергії, яка була спожита у попередніх періодах та оплачена по тарифу для 1 класу, за тарифом для 2 класу, безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, позивач, зловживаючи монопольним становищем на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Одеської області у 2004 році, за відсутності судового рішення, в порушення умов договорів 1998р. та 2003р. з Інститутом, в односторонньому порядку змінив умови договорів та виставив рахунок № 7/010100 від 30.08.2004 р.

Таким чином, як вірно враховано судами, оскаржуване рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 20-рш від 12.09.2005 року по справі № 07-01/2005 є правомірним, обґрунтованим та прийнятим в межах повноважень та компетенції відповідача.

Поряд з цим, колегія суддів, погоджуючи позицію судів попередніх інстанцій щодо розгляду вказаної справи в порядку, передбаченому КАС України, вважає за доцільне зазначити про таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, виходячи з норм пункту першого частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи зі змісту наведених норм права, спір набуває ознак публічно-правового не лише за умови наявності серед суб'єктів спору органу публічної влади чи його посадової особи, а й за умови реалізації таким органом (посадовою особою) у відповідних спірних відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства під владною управлінською функцією розуміють діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом спору у даній справі є питання правомірності рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, прийняте внаслідок розгляду відповідачем справи про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Частиною другої статті 1 Закону України "Про антимонопольний комітет України" встановлено, що особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Статтею 5 Закону України "Про антимонопольний комітет України" встановлено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

При цьому розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення розслідування за цими справами; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами, перевірка та перегляд рішення у справах, надання висновків щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, виходячи з вимог норм, наведених у статті 7 цього Закону, відносяться до повноважень Антимонопольного комітету України.

Отже, оскаржуване рішення прийнято відповідачем на виконання власних управлінських повноважень, віднесених до його компетенції Законом України, у зв'язку з чим спір про правомірність такого рішення є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: