Справа № 202/2000/16-а
Суддя: Волошин Є. В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/2000/16-а
Провадження № 2-а/202/74/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошин Є.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначив, що він є інвалідом 3 групи, має відповідні пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для ветеранів війни-інвалідів війни по оплаті комунальних послуг 100% знижка в межах середніх норм споживання. Пільги відповідно до Законів України розповсюджуються на позивача та членів його сімї, які проживають з ним. 13 березня 2016 року позивач подав звернення №1105 щодо застосування пільги в розмірі 100% знижки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на осіб, які зареєстровані, проживають та ведуть спільне з позивачем господарство. Відповіддю №9441 від 15 березня 2016 року йому було відмовлено в користуванні пільгами, передбаченими законом. Просить суд визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська щодо відмови у визнанні за сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 100% пільг по оплаті комунальних послуг, як членів сімї інваліда війни. Зобовязати відповідача зробити відповідний перерахунок пільг за останні три роки. Зобовязати відповідача в подальшому нараховувати пільги відповідно до діючого законодавства з урахуванням пільг на всіх членів родини позивача яка проживає рази з ним.

28 березня 2016 року по зазначеній справі було відкрито скорочене провадження.

12 квітня 2016 року на адресу суду надійшло заперечення на адміністративний позов в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог позивача. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010р. №2456-VI право на отримання 100% пільг по оплаті комунальних послуг, як членів сімї інваліда війни не може поширюватись на сина позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідно до рішення Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, від 18 березня 2011 року №62 було затверджено «Положення управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради» (далі Положення), відповідно до якого Управління є виконавчим органом районної у місті ради, основними завданнями якого є виконання функцій головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Також, відповідно до Положення, постанови Кабінету Міністрів «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» від 29 січня 2003 року №117 та п. п. 3, 5 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за перерахунок субвенцій з державного бюджету» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04 березня 2002 року №256 Управління забезпечує прийом нарахувань від підприємств надавачів житлово-комунальних послуг за надані послуги пільговим категоріям громадян та відшкодування цих витрат. Зазначив, що управління в межах своїх повноважень не може нараховувати пільги, а також робити відповідні перерахунки пільг пільговим категоріям громадян.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку скороченого провадження у відсутності сторін.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має статус інваліда війни 3 групи.

ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. Разом з ним проживають його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до п. п. 4, 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 має 100-процентну знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

13 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про застосування пільги в розмірі 100% знижки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на осіб, які зареєстровані, проживають та ведуть спільне з позивачем господарство.

Згідно листа №9441 від 15 березня 2016 року позивачу було відмовлено у застосуванні пільги в розмірі 100% знижки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на осіб, які зареєстровані, проживають та ведуть спільне з ним господарство на підставі п.5 ст.51 Бюджетного Кодексу України.

З копії паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони є повнолітніми громадянами.

Відповідно до п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010р. №2456-VI при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. Зазначений перелік є вичерпаним.

Таким чином, оскільки повнолітні син та донька позивача не належать до кола членів сімї пільговика в розумінні ч.5 ст.51 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-У1, тому, відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у визнанні за сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 100% пільг по оплаті комунальних послуг, як членів сімї пільговика.

Посилання позивача на ст. 10 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до спірних відносин у поєднанні зі ст. 14 цього ж Закону є помилковим, оскільки ця стаття передбачає поширення чинності Закону тільки на членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісті) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, тому її дія не може бути застосована до ветерана (позивача) та членів його сімї.

Також, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, є хибним, оскільки вказане рішення поширюється на членів сімї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони за змістом пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої та п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку», а тому не може застосовуватися для визначення членів сімї інваліда війни.

Приймаючи таке рішення, судом враховано, що згідно до ст. 147 Конституції України вирішення питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України належить виключно до компетенції Конституційного Суду України.

Також, загальновизнаним є те, що за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах повинні застосовуватися положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 14 Закону ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України, ст. ст. 71, 94, 158, 160 - 163, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.В. Волошин