Справа № 807/2436/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/2436/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача 1: Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, представник - Яблонський О.О.;

відповідача 2: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, представник - Яблонський О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - відповідач 2) про скасування наказу від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зобов'язання поновити на займаній посаді.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Наказом відповідача 2 від 07.12.2015 року за № 62 о/с, згідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі за № 876/7544/15 від 02.11.2015 року, було поновлено позивача на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) з 13.09.2014 року. Цим же наказом від 07.12.2015 року за №62 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача було звільнено з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). В судовому засіданні позивач та представник позивача наголошували, що відповідачем 2 не було письмово попереджало позивача за два місяці про його наступне звільнення, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства України. Окрім того, одним наказом було поновлено та звільнено позивача із займаної посади, що суперечить Інструкції з Діловодства від 30.11.2011 року. Відтак, позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Так, в судовому засіданні представник відповідача наголошував, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", з 06 листопада 2015 року відповідача 2 було ліквідовано (без визначення правонаступника). Також, представник відповідача 1 зазначав, що згідно з п. 8 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію", Закон України "Про міліцію" втратив чинність, а всі особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про майбутнє звільнення через скорочення штатів. Таким чином, згідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року за № 1388 усіх без винятку працівників відповідача 2 було скорочено. Відтак, представник відповідача 2 в судовому засіданні наголошував, що враховуючи положення п. 8 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та поновлення позивача з 13.09.2014 року на посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць), відповідачем 1 не було допущено жодних порушень законодавства України, щодо звільнення позивача згідно до наказу № 62 о/с від 07.12.2015 року. Також, представник відповідача 1 зазначав, що норма п. 1 ст. 68 Закону України "Про національну поліцію" визначає процедуру звільнення за скороченням у разі реорганізації відповідача 1 і застосовується до працівників відповідача 1, а не до працівників відповідача 2. Оскільки, скорочення відбулося, у зв'язку з ліквідацією відповідача 2, відтак права позивача не були порушені. Виходячи з вище викладеного, представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях наданих відповідачем 1 та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ України, однак наказами відповідача 2 від 11.09.2014 року за № 1193 та від 12.09.2014 року за № 181 о/с останнього було звільнено з органів внутрішніх справ позивача у запас (із постановленням на військовий облік), відповідно до пункту 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 240 -1 Кодексу законів про працю України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу.

Так, наказом відповідача 2від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу", відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі за № 876/7544/15 від 02.11.2015 року, якою скасовано накази відповідача 2 від 11.09.2014 року за № 1193 та від 12.09.2014 року за № 181 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ позивача - старшого лейтенанта міліції (М-157416), інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць), у запас (із постановленням на військовий облік), відповідно до пункту 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було поновлено позивача - старшого лейтенанта міліції (М-157416) на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць), з 13.09.2014 року (а.с. 6).

Разом з цим, у відповідності до цього ж наказу відповідача 2 від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено з 08.12.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) позивача - старшого лейтенанта міліції (М-157416), інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) (а.с. 6).

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ" було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі відповідача 2.

У відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, що додається (а.с. 22-23).

Так, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач 2 з 06.11.2015 року перебуває в стані припинення, разом з тим, відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до ст. 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

У відповідності до ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно до п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Виходячи з вище викладеного вбачається, що чинне законодавство України, безпосередньо пов'язує виникнення права у відповідача 2 щодо звільнення працівників з органів внутрішніх справ, з моментом попередження таких про наступне вивільнення.

Так, Закон України "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 року в газеті "Голос України".

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем 2, оскільки у відповідності до наказів від 11.09.2014 року за № 1193 та від 12.09.2014 року за №181 о/с його було звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік), відповідно до пункту 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В подальшому, у відповідності до наказу відповідача 2 від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу", який було видано на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі за № 876/7544/15 від 02.11.2015 року, позивача було поновлено на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) відповідача 2.

Згідно до абз. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з моменту звільнення позивача, згідно до наказів від 11.09.2014 року за № 1193 та від 12.09.2014 року за №181 о/с і до моменту винесення наказу про поновлення позивача на роботі, останній перебував у вимушеному прогулі, відтак суд приходить висновку, що в цей період на позивача не поширювалася дія пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Однак, всупереч вимогам чинного законодавства України відповідачем 2 після винесення наказу від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу" про поновлення позивача на посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) останнього не було попереджено про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Натомість, в порушення вимог ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України та п. 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", відповідачем 2 було звільнено позивача з роботи з 08.12.1015 року, у зв'язку з скороченням штату одночасно з поновленням останнього на займаній посаді, одним наказом від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу" (а.с. 6).

Як вбачається з преамбули Закону України "Про Національну поліцію" вказаний закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Тобто, Закон України "Про Національну поліцію" прийнято на врегулювання відносин пов`язаних з проходженням служби саме в національній поліції.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114, було затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Відповідно до п. 8 Положення №114, дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; за службовою невідповідністю; у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; у зв'язку з прямим підпорядкуванням близькій особі.

Згідно п. 40 Положення №114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Отже, правовідносини з приводу проходження позивачем служби були врегульовані спеціальним законодавчим актом, а саме: Положенням №114, відтак норми всіх інших законодавчих актів України до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні №114 та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції.

Як вбачається з наказу відповідача 2 від 07.12.2015 року №62 о/о "По особовому складу", позивача згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено з 08.12.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) (а.с. 6).

Разом з тим, з аналізу п. 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що звільненню з органів внутрішніх справ підлягають ті працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення.

У відповідності до п. 64 "г" Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Також, відповідно до пункту 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" передбачені певні гарантії захисту працівників, які звільняються зі служби, зокрема, надано можливість працівникам міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських визначеним цим Законом бути прийнятими на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. А згідно до п. 64 "г" Положення №114 передбачено, що звільнення працівників через скорочення штатів допускається тільки при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Разом з тим, відповідачем 2, згідно до наказу від 07.12.2015 року за № 62 о/с, виданого на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду №876/7544/15 від 02.11.2015 року, було поновлено позивача на роботі та одночасно цим же наказом від 07.12.2015 року за № 62 о/с було звільнено позивача з 08.12.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) (а.с. 6).

Відтак, приступити до своїх посадових обов'язків, як працівник міліції та скористатися правами наданими законодавством України позивач міг тільки після видання відповідачем 2 наказу від 07.12.2015 року за № 62 о/с про поновлення на роботі.

Таким чином, виходячи з вище викладеного вбачається, що фактично відповідачем 2 було позбавлено позивача можливості скористатися своїм правом, як працівникам міліції, передбаченим пункту 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", щодо виявлення бажання проходити службу в поліції, оскільки одним наказом від від 07.12.2015 року за № 62 о/с "По особовому складу" позивача одночасно було поновлено на роботі в органи внутрішніх справ та звільнено останнього з роботи.

Відтак, суд приходить висновку, що відповідач 1 та відповідач 2, як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються заперечення на позовну заяву, і не довели правомірності прийняття відповідачем 2 наказу від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення позивача з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Разом з тим, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні вимога позивача щодо зобов'язання відповідача 1 поновити його на займаній посаді, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 1 не вчинялися жодні дії чи бездіяльність щодо позивача, останній не перебував у трудових відносинах з відповідачем 1, а також відсутні будь-які нормативно-правові акти якими було б покладено на відповідача 1 обов'язку працевлаштування працівників, які були звільнені відповідачем 2. Відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У відповідності до абз. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи те, що станом на сьогоднішній день відповідач 2 перебуває в процесі припинення з 06.11.2015 року, однак, відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи, відтак, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне поновити останнього на займаній на час звільнення посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) відповідача 2, з 08.12.2015 року.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області - задовольнити частково.

2.Скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

3.Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) поновити на займаній на час звільнення посаді старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) з 08.12.2015 року.

4.В решті позовних вимог відмовити.

5.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 26 квітня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 28 квітня 2016 року.