Справа № 750/11154/15-а
Суддя: Литвиненко І. В.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/195/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м.Чернігова

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участі секретаря - Кравченко І.В,

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними, скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

третя особа ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в :

11.11.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, в якому просило визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 16.09.2015 року ВП № 32321610 та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору, винесену головним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області від 16.09.2015 року у розмірі 2040,00 грн. у виконавчому провадженні № 32321610.

Обґрунтував позивач свій позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки судове рішення не виконується з поважних причин, а саме через відсутність фінансування на виплату даної пенсії.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, надіслав письмові заперечення проти позову.

Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області знаходиться виконавчий лист № 2-а/2506/8110/11, виданий Деснянським районним судом м. Чернігова про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова відновити з 13 січня 2011 року виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до відомостей, викладених у позовній заяві, управлінням було виконано вимоги резолютивної частини рішення у справі № 2-а/2506/8110/11, постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2012 року за вказаним рішенням управлінням було відновлено виплату пенсії у вказаних розмірах з 13.01.2011 року. Розмір виплаченої (у травні 2011 року) суми за період з 13.01.2011 року по 18.06.2011 року склав 16916,57 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 32321610 від 05.04.2012 року рішення слід самостійно виконати у строк до 11.04.2012 року, однак Управління було позбавлене такої можливості виконати судове рішення у встановлений строк у звязку із відсутністю фінансування.

Відповідно до наданої суду копії протоколу від 03.08.2011 року ОСОБА_1 було здійснено індивідуальний перерахунок на суму 16916,57 грн., виплата повинна бути здійснена в плановий період в 8 місяці 2011 року (а.с. 9).

16.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову, яка є предметом оскарження, про стягнення виконавчого збору.

Підставою до прийняття зазначеного рішення стало невиконання судового рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-а/2506/8110/11 від 22.03.2012 року.

Відповідно до відомостей, викладених у позовній заяві постанову про стягнення виконавчого збору від 16.09.2015 року управлянням було отримано 22.09.2015 року.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (далі Закон № 606-XIV) регламентовані права та обов'язки державного виконавця.

Частино 1 статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Прийняття виконавчого документу до виконання регламентовано нормами статті 25 Закону № 606-XIV.

Згідно частини другої статті 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

05.04.2011 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону № 606-XIV боржник зобовязаний у триденний термін з дня надходження даної постанови письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником (або причини невиконання рішення з наданням підтверджуючих документів), а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження).

Згідно із пунктом 1 статті 27 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом частини 3 статті 27 Закону № 606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Оскільки рішення суду Управління Пенсійного фонду України в м. Чернігові у встановлений державним виконавцем для самостійного виконання строк не було виконано, державним виконавцем 16.09.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2040,00 грн., копію постанови цього ж дня було направлено боржнику до виконання.

Таким чином, підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є ненадання ним документального підтвердження виконання рішення у строк, встановлений Законом, для самостійного виконання рішення.

Виконавчий збір це грошова сума, що підлягає стягненню з боржника в разі невиконання ним рішення самостійно в межах наданого державним виконавцем строку. Виконавчий збір, таким чином, є своєрідною санкцією за невиконання вимог державного виконавця.

В Постанові Пленуму ВАСУ №3 від 13 грудня 2010 року наводиться визначення виконавчого збору це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» не містить чітко визначеного строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, але визначає обов'язковість його стягнення у разі невиконання боржником рішення у строк встановлений для самостійного виконання.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (далі Інструкція № 512/5) передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься на наступний день після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

Винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору з порушенням строків не є підставою для її скасування взагалі.

Крім того, частина 2 статті 28 Закону № 606-XIV визначає виконавчі документи за якими виконавчий збір не стягується, а саме: «Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, стягнення виконавчого збору, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, відшкодування витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і стягнення штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, а також у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26 грудня 2003 року суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими Законі, і був нереальним.

Отже, порушення державним виконавцем Закону № 606-XIV та Інструкції № 512/5 не мало місця, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена у відповідності до статей 25, 28 Закону № 606-XIV після встановлення факту невиконання боржником рішення суду та ігнорування останнім вимоги державного виконавця.

До того ж жоден нормативний документ не передбачає підстав скасування постанови про стягнення виконавчого збору через порушення строків його винесення, а застосування судом такої можливості може створити прецедент масового ухилення боржників від виконання санкцій застосованих державним виконавцем з метою спонукати до виконання рішення суду.

За таких обставин, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 16.09.2015 року ВП№32321610, прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Державний виконавець зобов'язаний направити боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення та лише після її отримання та за умови відсутності документів про добровільне погашення заборгованості боржником повинен здійснювати подальші дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, виносити постанову про стягнення з боржника виконавчого збору з причин невиконання останнім рішення у встановлений строк.

Разом з тим, порушення строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору не звільняє державного виконавця від обов'язку, передбаченого Законом № 606-XIV, щодо стягнення з боржника, який не виконав судове рішення у встановлений строк, виконавчого збору. Це можливо виключно за наявності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Недотримання зазначеного строку не порушує права позивача у сфері публічно-правових відносин, оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору була винесена з передбачених законом підстав.

З урахуванням зазначених вимог Закону № 606-XIV, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області правомірно прийнято оскаржувану постанову.

Керуючись статтями 2, 3, 11, 94, 158-163, 186 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.В. Литвиненко