Справа № 2-а-3733/11
Суддя: Чепурко В. В.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3733/11
Провадження № 2-а/739/1/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" квітня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород - Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання діяльності незаконною, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, яке ухвалою суду від 25 квітня 2016 року було замінено правонаступником Новгород-Сіверським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України (далі відповідач), про визнання діяльності щодо відмови в призначенні, нарахуванні, перерахуванні і подальшій виплаті йому основної та додаткової пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи, відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за весь період, коли у позивача вперше виникло право на її отримання, з 04 січня 2001 року, незаконною і такою, що є проявом дискримінації прав і свобод громадянина у розумінні статті 14 «Європейської конвенції про права людини» та статті 1 протоколу Конвенції, зобовязання здійснити перерахунок та виплату йому щомісячної пенсії з 04 січня 2001 року за 2 групою інвалідності, як основної із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком, так і додаткової із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, зобовязання з 01 січня 2006 року у 3,5 рази підвищити йому розмір пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27 грудня 2005 року і виплатити заборгованість, яка виникла у звязку з таким перерахунок, а також зобовязання відповідача відшкодувати моральну шкоду, розмір якої просить суд визначити на власний розсуд.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на нього поширюється дія Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 січня 1991 року №796-ХІІ (далі Закон України №796-ХІІ) і його пенсія має бути значно вищою за ту, яку він отримує. Право на пенсійне забезпечення він має у звязку зі встановленням йому у 2001 році 2 групи інвалідності через захворювання, яке повязане з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС (далі ЛНА на ЧАЕС) та як учасник ЛНА на ЧАЕС у 1986 році і відноситься до 1 категорії громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. 17 лютого 2011 року він звернувся із заявою до ОСОБА_2 ПФУ у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області про призначення, нарахування та виплату державної пенсії відповідно до Закону України №796-ХІІ та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. 10 березня 2011 року отримав відповідь, якою йому фактично було відмовлено в реалізації права на отримання пенсії на підставі статті 54 Закону України №796-ХІІ. Вказані дії вважає незаконними і такими, що мають дискримінаційний характер. Зауважує, що відповідно до законодавства він має право на отримання державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Крім того, згідно постанови КМУ №1293 йому має бути збільшено пенсію в 3,5 рази з 01 січня 2006 року, тобто дня введення в дію зазначеної постанови. Той факт, що він змушений звернутися до суду з даним позовом вважає приниженням своєї честі і гідності як учасника ЛНА на ЧАЕС, інваліда 2 групи.

Представником ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області на позов було подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються, оскільки здійснити перерахування та виплату позивачу пенсії відповідно до Закону України №796-ХІІ з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком не можливо, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, інвалідам 2 групи встановлюється у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір додаткової пенсії, яка виплачується за рахунок коштів державного бюджету визначається Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року було визнано таким, що не відповідає Конституції України і є неконституційним пункти 24-34 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», однак рішення про відновлення дії вищевказаного законодавчого акту, у редакції до внесення змін до нього, Верховною Радою України не приймалося. Внаслідок цього порядок обчислення пенсії та підвищень до них залишився неврегульованим. Отже, на думку відповідача, призначення та виплата позивачу підвищення до пенсії, передбаченого статтями 50, 54 Закону України №796-ХІІ, суперечитиме Конституції України та Бюджетному кодексу України. З цих підстав відповідач заперечує проти задоволення позову і вважає, що пенсія йому нараховується та виплачується відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.

Ухвалою суду від 25 квітня 2016 року, відповідач у справі -ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, був замінений його правонаступником Новгород-Сіверським обєднаним управління Пенсійного фонду України.

Оскільки позивач у судове засідання не зявився, причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та відсутність потреби заслухати свідків чи експертів, судом, на підставі частини шостої статті 128 КАС України, було ухвалено продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

У звязку з розглядом справи у порядку письмового провадження, на підставі частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивач є інвалідок 2 групи, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, оскільки його інвалідність повязана з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, та перебуває з 04 січня 2001 року на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, правонаступником якого є Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного фонду України ( т.1 а.с. 14, 16-21).

17 лютого 2011 року позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 2 групи, що отримує відповідну пенсію, звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області із заявою в якій просив розглянути питання щодо нарахування та виплати йому пенсії у відповідності до статей 54, 67 Закону України №796-ХІІ (т.1 а.с. 15).

За результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області надало позивачу відповідь від 10 березня 2011 року, згідно якої позивачу здійснюється виплата пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії по 2 групі інвалідності відповідно до статті 54 Закону України №796-ХІІ, розмір якої з 01 січня 2011 року складає 1612 грн. 50, а саме: 1 090 грн. 00 коп. пенсія по 2 групі інвалідності відповідно до постанови від 16 липня 2008 року №654, 150 грн. 00 коп. - додаткова пенсія у розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, 300 грн. 00 коп. підвищення інвалідам 2 групи, 22 грн. 50 коп. державна адресна допомога та 50 грн. 00 коп. щомісячна цільова грошова допомога на проживання інвалідам війни. При цьому вказано, що інші розміри пенсії діючим законодавством не передбачено (а.с. 27-28).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ.

Відповідно до статті 49 вказаного Закону України пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 50 цього Закону інвалідам 2 групи віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата додаткової пенсії відповідно до статті 53 зазначеного Закону, здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Статтею 54 Закону України №796-ХІІ встановлено, що розмір пенсії для інвалідів другої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Отже. Враховуючи наведені положення Закону України №796-ХІІ позивач має право на призначення державної пенсії у розмірі, не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується частиною другою статті 46 Конституції України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до статті 17 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком Кабінетом Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі частини третьої статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, розмір мінімальної пенсії за віком, з якого мають обраховуватися державна та додаткова пенсія позивачу, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в частині першій статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до частини першої статті 28 вказаного Закону України мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не визначається.

Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку щодо не взяття до уваги положень частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання державної та додаткової пенсії у встановлених законом розмірах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, за змістом конституційних норм, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру державної та додаткової пенсії позивачу підлягають застосуванню частина третя статті 46 Конституції України, статті 49, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаття 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» і частина перша статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не постанова Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2002 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України №796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати державну та додаткову пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач мав право на перерахунок державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет».

Вирішуючи питання щодо періоду, за який позивачу має бути здійснено перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, суд враховує, що позов було здано позивачем на пошту 16 серпня 2011 року (т.1 а.с.29), отже, відповідно до вимог статті 102 КАС України саме 16 серпня 2011 року він вважається поданим до суду.

Згідно частини першої статті 99 КАС України (в редакції на день подання позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 99 КАС України (в редакції на день подання позову) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наявної в матеріалах справи довідки ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області від 01 вересня 2011 року про отриману позивачем пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 2 групи за січень серпень 2011 року вбачається, що позивачу щомісячно здійснювалося нарахування та виплата пенсії, відповідно він був обізнаний про її розмір та про порушення своїх прав, яке полягало у недотриманні при нарахуванні пенсії вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Виходячи зі змісту наведених вище законодавчих положень суд приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за шість місяців до звернення останнього до суду, тобто з 16 лютого 2011 року.

Також суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до Закону України « Про державний бюджет України на 2011 року» від 14 червня 2011 року № 3491, внесено зміни до статей 39, 50, 51, 52, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статей 14, 22, 37, частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», відносно до яких, норми і положення згаданих статей у 2011 році застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вказаний порядок та розмір виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету міністрів України, яким винесена постанова «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745, що набрала законної сили з 23 липня 2011 року.

Отже, позивач має право на перерахунок та виплату його пенсії за період з 16 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату позивачу, згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю і зобовязання Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України здійснити за період з 16 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року перерахунок та виплату позивачу, згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії з розрахунку 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 (сімдесяти пяти) відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позовну вимогу щодо зобовязання відповідача з 01 січня 2006 року у 3,5 рази підвищити позивачу розмір пенсії відповідно до постанови КМУ №1293 від 27 грудня 2005 року суд вважає необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Так, вказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено збільшити розмір пенсії, призначеної відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у 3,5 рази - пенсію по інвалідності учасникам ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1986 році.

Водночас, цією ж постановою встановлено, що мінімальний розмір пенсії, передбачений частиною четвертою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може бути нижчим: для інвалідів з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, першої групи 540 гривень, другої групи 500 гривень, третьої групи 467 гривень.

Таким чином положення цієї постанови про збільшення пенсії у 3,5 рази стосується мінімальної пенсії, установленої цією постановою на час її видання 27 грудня 2005 року, з урахуванням індексу вартості життя та рівня мінімальної заробітної плати у 2005 році і не можуть застосовуватись до розміру пенсії, обчисленої відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно позовної вимоги про визнання діяльності відповідача щодо відмови позивачу в призначенні, нарахуванні, перерахуванні і подальшій виплаті пенсії, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи такою, що є проявом дискримінації прав і свобод громадянина у розумінні статті 14 «Європейської конвенції про права людини» та статті 1 протоколу Конвенції суд враховує, що згідно статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року всі питання застосування Конвенції та протоколів до неї належать до юрисдикції Європейського суду з прав людини, створеного відповідно до статті 19 даної Конвенції. Отже, вирішення питання про те, чи було допущено органами державної влади України порушення прав позивача, гарантованих зазначеною Конвенцією належить виключно до юрисдикції Європейського суду з прав людини, а не судів України, відповідна дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку останній мотивує тим, що він мусить звертатися до суду з даним позовом і тим самим принижується його честь та гідність як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліда 2 групи, суд вважає необґрунтованою через відсутність будь-яких доказів приниження честі та гідності позивача самим фактом звернення до суду з позовом, відповідно дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання стосовно судових витрат сторін у справі суд, керуючись положеннями статті 94 КАС України, враховує, що в матеріалах справи містяться докази здійснення позивачем витрат на прибуття до суду у розмірі 90 грн. 58 коп. (т.2 а.с. 201-210), водночас відповідачем судові витрати не здійснювалися. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь позивача з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 45 грн. 29 коп. (90 грн. 58коп. / 2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 46 Конституції України, статтями 49, 50, 54, 67 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статтею 17 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до Закону України « Про державний бюджет України на 2011 року», статтями 9, 11, 18, 41, 128, 71, 94, 158 - 163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання діяльності незаконною, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Новгород-Сіверському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю.

Зобовязати Новгород-Сіверське обєднане управління Пенсійного фонду України здійснити за період з 16 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року перерахунок та виплату ОСОБА_1, згідно вимог статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», державної пенсії з розрахунку 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 (сімдесяти пяти) відсотків від мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 в якості компенсації судових витрат 45 (сорок пять) гривень 29 копійок.

Звернути до негайного виконання постанову в частині стягнення всієї суми пенсії, яка підлягає нарахування та виплаті ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання постановою законної сили за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування частини третьої статті 160 КАС України або винесення постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чепурко