Справа № 821/4754/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року м. Київ К/800/11689/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні Шевченко Тетяни Анатоліївни про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_4 у Херсонському окружному адміністративному суді пред'явила позов до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні Шевченко Тетяни Анатоліївни про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Просила:

- скасувати рішення від 21 жовтня 2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7027501;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути її заяву про державну реєстрацію майнових прав на частину будинку із господарськими спорудами.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їхні рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні Шевченко Т.А. із заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину будинку із надвірними спорудами, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки, що розташована під цим будинком.

Державним реєстратором прийнято рішення від 21 жовтня 2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7027501.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, та залишаючи в законній силі рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходили із правомірності дій відповідача.

Така правова позиція судів є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Згідно з частиною п'ятою статті 15 Закону державна реєстрація прав (надання відмови в ній) проводиться в строк, що не перевищує чотирнадцяти робочих днів (крім випадків, встановлених у частині сьомій цієї статті) з моменту надходження до органу державної реєстрації прав заяви про таку реєстрацію та передбачених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до нього, документів, необхідних для її проведення.

Статтею 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявлене право вже зареєстровано.

За наявності підстав для відмови у державній реєстрації оформлюється рішення за зразком, встановленим Міністерством юстиції України.

Відмова у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для звернення з заявою про державну реєстрацію права власності були судові рішення.

Так, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6,

ТОВ "МС-ЮГ" про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_4 виділено 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 визнавши за нею право власності на вказану частину домоволодіння.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2011 року, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона в частині виділення ОСОБА_4 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та виділення 1/2 частини земельної ділянки скасовано.

Рішення суду у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 який був укладений 20 травня 2010 року між ОСОБА_6 та Товариство з обмеженою "МС-ЮГ", та повернення сторін в первісний стан, доповнено зобов'язаннями ОСОБА_6 повернути Товариству з обмеженою "МС-ЮГ" грошові кошти у розмірі 593 510 грн., а Товариства з обмеженою відповідальністю "МС-ЮГ" - повернути співвласникам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Також, згідно із частиною другою статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, відповідно до частини другої статті 60 Сімейного кодексу України у ОСОБА_4, як дружини ОСОБА_6, виникло право спільної сумісної власності на житловий будинок, та відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України питання щодо переведення виду права спільної власності у спільну часткову не вирішувалося.

Як було встановлено, ОСОБА_4 звернулася із заявою про реєстрацію саме права спільної часткової власності, в той час як щодо предмета права власності такий правовий режим не встановлено, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження (частина четверта статті 15 Закону).

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав на те, що дії відповідача щодо відмови зареєструвати право власності на житловий будинок відповідно до поданої заяви є правомірними.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано залишив в законній силі рішення суду першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування чи зміни немає.

Доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки судом першої інстанції та апеляційним судом не допущено порушень норм процесуального права, то судові рішення слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні Шевченко Тетяни Анатоліївни про скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.