Справа № 2а-3546/10/1970
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/20662/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Відділу Держземагентства у Шумському районі Тернопільської області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року у справі № 2а-3546/10/1970 за позовом ОСОБА_4 до Управління Держкомзему у Шумському районі Тернопільської області про визнання протиправною відмови, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Держкомзему у Шумському районі Тернопільської області про визнання протиправною відмову відповідача в частині відмови йому у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду в межах населеного пункту с. Стіжок на території Стіжоцької сільської ради, для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду (під ставками) загальною площею 4,0516 га та 0,7684 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель для сінокосіння та випасання худоби (пасовища) в оренду терміном на 49 років, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Держкомзему у Шумському районі викладену у листі № 1696/23 від 2 вересня 2010 року щодо відмови ОСОБА_4 в погодженні та видачі пакету документів до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Відділ Держземагентства у Шумському районі Тернопільської області звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Стіжоцької сільської ради Шумського району від 06 липня 2007 року № 25 зі змінами внесеними рішенням Стіжоцької сільської ради від 20 травня 2010 року № 219 позивачу було дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду в межах населеного пункту с. Стіжок на території Стіжоцької сільської ради, для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду (під ставками) загальною площею 4,0516 га та 0,7684 га - для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель для сінокосіння та випасання худоби (пасовища) в оренду терміном 49 років.

18 жовтня 2007 року між позивачем та ПП "Зеніт" було укладено договір №125, відповідно до якого було розроблено проект землеустрою щодо відведення в оренду терміном на 49 років земельної ділянки площею 4,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Стіжок, на території Стіжоцької сільської ради Шумського району Тернопільської області.

Даний проект землеустрою був направлений ПП «Зеніт» на погодження в Управління Держкомзему в Шумському районі (лист вих. №40 від 24 березня 2009 року). За результатами розгляду зазначеного проекту землеустрою Управлінням Держкомзему в Шумському районі направлено лист за №862/23 від 14.04.2009 ПП «Зеніт» щодо необхідності доопрацювання розробленого проекту землеустрою із зазначенням зауважень.

12 серпня 2010 року позивач направив на адресу відповідача заяву, зі змісту якої вбачається, що на виправлення зауважень щодо погодження та видачі пакету документів територіальним управлінням Держкомзему до проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки, він представив копію рішення сесії Стіжоцької сільської ради від 20 травня 2010 року №219 і просив видати необхідні довідки та висновки по даному проекту.

Однак, під час розгляду справи, судами було встановлено, що твердження позивача не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки до позовної заяви не додано підтверджуючих документів, які б доводили факт направлення на адресу відповідача проекту землеустрою розробленого ПП «Зеніт» в 2010 році, щодо відведення йому земельної ділянки водного фонду в межах населеного пункту с. Стіжок на території Стіжоцької сільської ради, для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду (під ставками) загальною площею 4,0516 га. та 0,7684 га. - для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель для сінокосіння та випасання худоби (пасовища) в оренду терміном 49 років.

Крім того, такі твердження спростовуються копією заяви позивача від 12 серпня 2010 року, зі змісту якої вбачається, що будь-яких додаткових документів які б подавалися ним в управління Держкомзему в Шумському районі, крім копії рішення сесії Стіжоцької сільської ради від 20 травня 2010 року №219, вона не містила.

Зважаючи на вказані обставини, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання протиправною відмови відповідача в частині відмови йому в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду в межах населеного пункту с. Стіжок на території Стіжоцької сільської ради, для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду (під ставками) загальною площею 4,0516 га. та 0,7684 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель для сінокосіння та випасання худоби (пасовища) в оренду терміном 49 років.

Водночас, вирішуючи даний адміністративний спір суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту порушених прав позивача, оскільки відмова Управління Держкомзему у Шумському районі Тернопільської області у погодженні проекту землеустрою з підстав, викладених у листі від 2 вересня 2010 року №1696/23, є протиправною.

Колегія суддів погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття відповідачем рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

В подальшому, до статті 124 Земельного кодексу України були внесені зміни, згідно з якими передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в оренду, Управління Держкомзему у Шумському районі посилалось на те, що передача в оренду зазначеної земельної ділянки має здійснюватись за результатами проведення земельних торгів. Крім того, згідно представлених графічних матеріалів на земельній ділянці площею 0,7684 га знаходяться чагарники, однак розпорядженням КМУ від 10.04.2008 року № 610-р було зупинено прийняття рішень про передачу в оренду земельних лісових ділянок.

Так, пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 1 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Також, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» №509-VI, який набув чинності 14 жовтня 2008 року, прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Таким чином, оскільки рішення сесії Стіжоцької сільської ради, яким було дано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою прийняте до 1 січня 2008 року, то твердження відповідача щодо сплину терміну для затвердження проекту землеустрою позивача є помилковим.

З огляду на це, відмова відповідача у погодженні проекту землеустрою з тих підстав, що з 14 жовтня 2009 року землі повинні надаватися виключно за результатами проведення земельних торгів, є неправомірною.

Що стосується тверджень відповідача про те, що земельна ділянка площею 0,7684 га, на якій знаходяться чагарники, відноситься до лісів та інших лісовкритих площ, а тому не відноситься до земель сільськогосподарського призначення, суди вірно виходили з такого.

Згідно з ч.1 ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною 1 статті 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесенні до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ч.2 ст.4 Лісового кодексу України до лісового фонду України не належать чагарники на сільськогосподарських угіддях.

Враховуючи встановлені обставини та зважаючи на зазначені вище норми законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність відмови Управління Держкомзему у Шумському районі Тернопільської області у погодженні проекту землеустрою з підстав, викладених у листі від 2 вересня 2010 року №1696/23, а відтак наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Поряд з цим, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Відділу Держземагентства у Шумському районі Тернопільської області відхилити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: