Справа № 817/3707/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2016 р. м. Київ К/800/6696/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю:

представника позивача - Тхорика І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства «АВМ-С»

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року

у справі №817/3707/13-а

за позовом Фермерського господарства «АВМ-С»

до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області (Березнівське відділення)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фермерське господарство «АВМ-С» (далі - позивач) звернулось до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області (Березнівське відділення) (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 березня 2013 року № .

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року позов був задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Костопільської МДПІ Рівненської області ДПС № від 18 березня 2013 року. Присуджено на користь ФГ «АВМ-С» із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1303,00 грн.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволені позову було відмовлено.

В касаційній скарзі ФГ «АВМ-С», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Костопільська МДПІ провела позапланову виїзну перевірку ФГ «АВМ-С» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 січня 2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2009 року по 31 січня 2013 року, за результатами якої був складений акт № 120/22/31791965 від 04 березня 2013 року.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені: вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 187.1 статті 187, пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість, яке підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 102858,00 грн., у тому числі: за квітень 2010 року - 18898,00 грн., за липень 2010 року - 2737,00 грн., за листопад 2010 року - 9100,00 грн., за травень 2011 року - 8840,00 грн., за червень 2011 року - 3500,00 грн., за серпень 2011 року - 108,00 грн., за вересень 2011 року - 333,00 грн., за жовтень 2011 року - 333,00 грн., за листопад 2011 року - 333,00 грн., за грудень 2011 року - 334,00 грн., за січень 2012 року - 333,00 грн., за лютий 2012 року - 333,00 грн., за березень 2012 року - 333,00 грн., за квітень 2012 року - 333,00 грн., за травень 2012 року - 23833,00 грн., за червень 2012 року - 1568,00 грн., за липень 2012 року - 2668,00 грн., за серпень 2012 року - 15940,00 грн., за вересень 2012 року - 333,00 грн., за жовтень 2012 року - 7000,00 грн., за листопад 2012 року - 5333,00 грн., за грудень 2012 року - 334,00 грн.; вимоги пункту 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 187.1 статті 187, пункту 209.6 статті 209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті на спеціальний рахунок у березні 2012 року, на суму 1333,00 грн. та завищено податок на додану вартість, який підлягає сплаті на спеціальний рахунок, на загальну суму 97418,22 грн., в тому числі: за квітень 2010 року - 18898,00 грн., за липень 2010 року - 2737,00 грн., за листопад 2010 року - 9100,00 грн., за травень 2011 року - 8840,00 грн., за червень 2011 року - 3500,00 грн., за травень 2012 року - 23500,00 грн., за червень 2012 року - 1235,00 грн., за жовтень 2012 року - 6667,00 грн., за листопад 2012 року - 5000,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що у періоді який перевірявся, позивач здійснював господарські операції з реалізації кори крушини, податок на додану вартість за якими включав до складу податкових зобов'язань декларації з податку на додану вартість (скороченої) за відповідні податкові періоди. Разом з цим, згідно довідок управління Держкомзему у Березнівському районі багаторічні насадження у ФГ «АВМ-С» відсутні, що свідчить про те, що підприємство діяльність у сфері лісового господарства (лісівництва) не проводило, а тому проводити заготівлю кори крушини на власних або орендованих виробничих потужностях не мало можливості. Також, згідно листа ДП «Березнівський лісгосп» від 25 січня 2013 року № 64, у 2009 році позивач придбавав лісові квитки на заготівлю кори крушини загальним тоннажем 2,6 тонн. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що оскільки у позивача відсутні власні та орендовані земельні ділянки для виробництва такої продукції то, як наслідок, вказана продукція не є продукцією власного виробництва та не підпадає під спеціальний режим оподаткування. Також, в акті перевірки було зазначено, що позивачем неправомірно не включив до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість загальної декларації податок на додану вартість від надання послуг оренди автомобіля ТОВ «ДПЗКУ Агрохолдинг Захід» (договір оренди автомобіля УАЗ-469 від 22 серпня 2011 року № 4).

18 березня 2013 року Костопільська МДПІ Рівненської області ДПС на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктами 123.1, 123.2 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ФГ «АВМ-С» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 130238,75 грн., в тому числі: 104191,00 - за основним платежем, 26047,75 - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського підприємства, вказане у пункті 81.7 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» та у пункті 209.6 статті 209 Податкового кодексу України, у періоді, який перевірявся, господарство було зареєстроване як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, про що мало відповідні свідоцтва, до видів діяльності у яких було включено лісівництво та лісозаготівлі, одержання продукції лісового господарства та лісівництво та лісозаготівлі, з огляду на що правомірно відображав у скороченій податковій декларації з податку на додану вартість операції з реалізації кори крушини. Також, суд виходив з того, що податковим органом не було доведено належними доказами факт надання позивачем послуг з оренди автомобіля, з урахуванням того, що згідно додаткової угоди від 29 серпня 2011 року сторонами був розірваний договір оренди автомобіля від 22 серпня 2011 року № 4.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що позивач не мав права використовувати спеціальний режим оподаткування при заготівлі кори крушини, оскільки такий вид діяльності як одержання продукції лісового господарства (КВЕД 02.01.2) не підпадає під такий режим оподаткування. Також, суд виходив з того, що позивачем неправомірно не було включено до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суму, отриману згідно угоди оренди автомобіля, оскільки угода про розірвання договору оренди не була надана перевіряючим під час проведення перевірки.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Згідно довідок з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АБ № 279964 від 25 березня 2010 року та серії АБ № 496283 від 09 квітня 2012 року, основними видами діяльності ФГ «АВМ-С» за КВЕД є: 01.11.0 - вирощування зернових та технічних культур, 01.12.0 - овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників, 01.13.0 - вирощування фруктів, ягід, горіхів, культур для виробництва напоїв і прянощів, 02.01.1 - одержання продукції лісового господарства, 20.10.0 - лісопильне та стругальне виробництво; просочування деревини (арк. справи 71); за КВЕД-2010 є: 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.25 - вирощування ягід, горіхів, інших плодів дерев і чагарників; 01.28 - вирощування пряних, ароматичних і лікарських культур; 01.61- допоміжна діяльність у рослинництві; 02.20 - лісозаготівлі; 02.30 - збирання дикорослих не деревних продуктів (арк. справи 70).

Також, у періоді, який перевірявся, ФГ «АВМ-С» мало свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість: № 100274833 форми № 2-РС на бланку серії НБ № 031387 у якому вказано перелік видів діяльності сільськогосподарського підприємства відповідно до КВЕД є, зокрема: 02.01.2 - одержання продукції лісового господарства; 02.01.1 - лісівництво та лісозаготівлі (арк. справи 69); № 200038140 форми № 2-РС на бланку серії НБ № 031397 у якому вказано перелік видів діяльності сільськогосподарського підприємства відповідно до КВЕД є, зокрема: 01.29, 02.19, 02.20 - лісівництво та лісозаготівлі (підпункт 209.17.10 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, КВЕД-2010); 02.10 - одержання продукції лісового господарства (підпункт 209.17.10 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, КВЕД-2010); 10.61 - обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільськогосподарського та лісового господарства та рибальства, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, відловлюється або збирається (заготовляється) безпосередньо платником податку (крім придбання її в інших осіб (підпункт 209.17.10 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, КВЕД-2010) (арк. справи 68); № 200097739 форми № 2-РС на бланку серії НБ №031399 у якому вказано перелік видів діяльності сільськогосподарського підприємства відповідно до КВЕД є, зокрема: 02.20 - лісівництво та лісозаготівлі (підпункт 209.17.10 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, КВЕД-2010); 10.61 - обробка чи переробка продукції, одержаної в результаті діяльності платника податку у сфері сільськогосподарського та лісового господарства та рибальства, вважається діяльністю у сфері сільського та лісового господарства і рибальства за умови, якщо така продукція вирощується, відгодовується, відловлюється або збирається (заготовляється) безпосередньо платником податку (крім придбання її в інших осіб (підпункт 209.17.10 пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, КВЕД-2010) (арк. справи 67).

Відповідно до абзацу 1 пункту 81.6 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Пунктом 81.7 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1 - 24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України «Про Митний тариф України», якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно положень підпункту 81.15.3 пункту 81.15 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей цієї статті для діяльності у сфері лісового господарства (лісництва) застосовуються такі терміни: а) залісення, вирощування і догляд за деревами або чагарниками чи вирубування дерев та/або чагарників; б) збирання дикорослих грибів та ягід, інших дикорослих рослин, їх обробка та консервація.

Відповідно до Закону України «Про митний тариф України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) живі дерева та інші рослини відносяться до групи 06.

Згідно пункту 9 Переліку видів діяльності, на які поширюються норми статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2009 року № 23 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), код згідно КВЕД 02.01 (підклас - 02.01.1) - лісівництво та лісозаготівлі включає, зокрема: лісозаготівлі, рубання лісу та виробництво ділової деревини такої як колоди, стовпи, жердини, одержування паливної деревини відноситься до переліку видів діяльності, на які поширюються норми статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість»; код згідно КВЕД 02.01 (підклас - 02.01.2) - одержування продукції лісового господарства включає, зокрема: збирання лісових продуктів (жолудів, каштанів, моху тощо); збирання корка, шелаку, камеді, бальзамів, дикорослих луб'яних рослин.

Пунктами 12, 13 Порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1996 року № 449, кора деревних порід заготовляється з метою одержання лікарської та технічної сировини (кора дуба, крушини, калини, ялини тощо), а також - сировини для виробництва дьогтю. Заготівля кори для технічних потреб допускається в терміни і в обсягах, що забезпечують своєчасне відновлення і відтворення її запасів.

У відповідності до пункту 209.1 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно з пунктом 209.6 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року № (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платники податку, які згідно зі статтею 209 Податкового кодексу України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену), що є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, встановленого зазначеною статтею.

Пунктом 209.7 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Таким чином, сільськогосподарське підприємство, яке обрало спеціальний режим оподаткування, повинно відображати в скороченій податковій декларації податку на додану вартість операції щодо поставки сільськогосподарських товарів/послуг, що стосуються спеціального режиму.

Пунктом 209.17 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено вичерпний перелік видів діяльності, на які поширюється дія спеціального режиму оподаткування, а саме: вирощування зернових та технічних культур (01.11.0 КВЕД) (підпункт 209.17.1); овочівництво; декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників (01.12.0 КВЕД) (підпункт 209.17.2); вирощування фруктів, ягід, горіхів, культур для виробництва напоїв і прянощів (01.13.0 КВЕД) (підпункт 209.17.3); розведення великої рогатої худоби (01.21.0 КВЕД) (підпункт 209.17.4); розведення овець, кіз, коней (01.22.0 КВЕД) (підпункт 209.17.5); розведення свиней (01.23.0 КВЕД) (підпункт 209.17.6); розведення птиці (01.24.0 КВЕД) (підпункт 209.17.7); розведення інших тварин (01.25.0 КВЕД) (підпункт 209.17.8); змішане сільське господарство (01.30.0 КВЕД) (підпункт 209.17.9); лісівництво та лісозаготівлі (02.01.1 КВЕД) (підпункт 209.17.10); одержання продукції лісового господарства (02.01.2 КВЕД) (підпункт 209.17.11); рибництво (05.02.0 КВЕД) (підпункт 209.17.12); надання послуг у рибальстві, рибництві (05.01.0, 05.02.0 КВЕД) (підпункт 209.17.13); надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту (01.41.0 КВЕД) (підпункт 209.17.14); надання послуг у тваринництві (01.42.0 КВЕД) (підпункт 209.17.15); надання послуг у лісовому господарстві (02.02.0 КВЕД) (підпункт 209.17.16).

Відповідно до підпункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальний режим оподаткування поширюється також і на операції щодо поставки сільськогосподарським підприємством сільськогосподарських товарів.

Згідно з пунктом 7.1 розділу VI Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 22 грудня 2010 року № 978 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при здійсненні діяльності, яка відповідає видам діяльності, вказаним у Спеціальному свідоцтві, та постачанні сільськогосподарських товарів (послуг), що є такими відповідно до пунктів 209.7, 209.8 статті 209 розділу V Кодексу (підпункт 1.2 пункту 1 цього розділу), сільськогосподарським підприємством застосовується спеціальний режим оподаткування з дати реєстрації суб'єктом спеціального режиму оподаткування, вказаної у Спеціальному свідоцтві.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що спеціальний режим оподаткування поширюється як на діяльність, яка відповідає видам діяльності, переліченим у пункті 209.17 статті 209 Податкового кодексу України та зазначеним у свідоцтві про реєстрацію сільськогосподарського підприємства, так і на діяльність з постачання сільськогосподарських товарів (послуг), про яку йдеться у пункті 209.2 статті 209 цього Кодексу.

Зі змісту пункту 209.7 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) випливає, що для віднесення товарів до сільськогосподарських необхідними є наявність двох умов: належність їх до товарних груп 1 - 24, товарних позицій 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД та безпосереднє вирощування, відгодовування, виловлювання або збирання (заготівля) платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування таких товарів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач здійснював види діяльності, перелічені у пункті 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, та постачав товари, які належать до 06 товарної групи згідно з УКТЗЕД.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського підприємства, вказане у пункті 81.7 статті 81 Закону України «Про податок на додану вартість» та у пункті 209.6 статті 209 Податкового кодексу України, у періоді, який перевірявся, господарство було зареєстроване як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, про що мало відповідні свідоцтва, до видів діяльності у яких було включено лісівництво та лісозаготівлі, одержання продукції лісового господарства та лісівництво та лісозаготівлі, з огляду на що правомірно відображав у скороченій податковій декларації з податку на додану вартість операції з реалізації кори крушини

Щодо невключення до податкових зобов'язань згідно договору оренди автомобіля від 22 серпня 2011 року № 4, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 серпня 2011 року між ТОВ «ДПЗКУ Агрохолдинг Захід» та позивачем було укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди автомобіля від 22 серпня 2011 року (арк. справи 80), а автомобіль повернуто ФГ «АВМ-С», про що складено акт повернення від 29 серпня 2011 року (арк. справи 81).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, касаційна скарга ФГ «АВМ-С» підлягає задоволенню, а постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Фермерського господарства «АВМ-С» задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2014 року скасувати, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна