Справа № 826/515/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/45016/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - ОСОБА_2, про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі - ПАТ «РОДОВІД БАНК», позивач) з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - ОСОБА_2.(надалі - відповідач, Реєстратор), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7993764 від 15 листопада 2013 року.

- зобов'язати відповідача розглянути заяву ПАТ «РОДОВІД БАНК» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності від 3 вересня 2013 року.

- зобов'язати Реєстратора зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ПАТ «РОДОВІД БАНК» на земельну ділянку площею 17. 9655 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :11:002:0135, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Бузівська сільська рада.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року рішення першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у державній реєстрації прав та її обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 № 7993764 від 15 листопада 2013 року, в іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Реєстратор звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в яких просив скасувати рішення апеляційної інстанції, залишивши в силі постанову окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року.

ПАТ «РОДОВІД БАНК» надіслало до суду письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просило скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 18 вересня 2009 року між ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» (Іпотекодавець), що є майновим поручителем ТОВ «Іммобілен-груп» та ПАТ «РОДОВІД БАНК» (Іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого, у зв'язку з порушенням Позичальником умов основного зобов'язання за кредитним договором щодо строків погашення заборгованості за кредитним договором, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також порушення Іпотекодавцем умов договору іпотеки щодо страхування майна, переданого в Іпотеку, у Іпотекодержателя виникає право на задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 5.1 вищенаведеного договору право власності на предмет іпотеки переходить від Іпотекодавця до Іпотекодержателя після державної реєстрації цього договору. Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

18 вересня 2009 року відповідно до акту приймання-передачі ТОВ «ПРЕДІУМ-ІНВЕСТ» передало, а ПАТ «РОДОВІД БАНК» прийняло наступне майно загальною вартістю 70544000, 00 грн., а саме: земельні ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 3,9847 га (кадастровий номер: :08:003:0009), площею 17,9324 га (кадастровий номер: :08:003:0272), площею 1,6033 га (кадастровий номер: :11:002:0042), площею 9,9827 га (кадастровий номер: :11:002:0069), площею 5,6827 га (кадастровий номер: :11:002:0071), площею 2,0821 га (кадастровий номер: :11:002:0106), площею 4,1684 га (кадастровий номер: :11:002:0123), 4,1842 га (кадастровий номер: :11:002:0124), площею 17,9655 га (кадастровий номер: :11:002:0135), площею 21,2779 га (кадастровий номер: :11:002:0236), площею 8,2068 га (кадастровий номер: :11:002:0137), площею 2,6463 га (кадастровий номер: :11:002:0153), що знаходяться в межах Бузівської сільської ради.

3 вересня 2013 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернулося до Державної реєстраційної служби України з заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 17,9655 га (кадастровий номер: :11:002:0135).

25 жовтня 2013 року Реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 7213604, у зв'язку із необхідністю подання додаткових документів.

15 листопада 2013 року відповідачем, у зв'язку з не усуненням обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви прийнято рішення № 7993764 про відмову у державній реєстрації права власності.

Не погоджуючись із відмовою у державній реєстрації, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку про правомірність оскаржуваного рішення Реєстратора та відсутність підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову окружного адміністративного суду від 14 лютого 2014 року, зазначив про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки Реєстратор перевищив свої повноваження.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, підтримуючи висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV (надалі - в редакції від 10 жовтня 2013 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

На момент прийняття оскаржуваного рішення процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна було передбачено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року N 703 (надалі - в редакції від 1 січня 2013 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин; Порядок № 703).

Пунктом 1 Порядку № 703 передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 703 орган державної реєстрації прав, нотаріус приймає заяви про державну реєстрацію в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу їх реєстрації.

Пунктом 10 Порядку № 703 встановлено, що заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 703 під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Пунктом 13 Порядку № 703 передбачено, що у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Реєстратора від 25 жовтня 2013 року зупинено розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 7213604, у зв'язку із необхідністю подання додаткових документів. Дане рішення позивачем не оскаржувалось.

Згідно з абзацом 8 пункту 13 Порядку № 703, якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Дане положення дублюється із частиною 3 статті 22 Закону № 1952-IV.

Враховуючи те, що позивач не усунув обставини, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, Реєстратор діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Також необхідно зазначити, що суд апеляційної інстанції, вказуючи на протиправність дій Реєстратора, посилався на наказ Міністерства юстиції від 28 травня 2014 року № 845/5. Однак, оскаржуване рішення прийнято 15 листопада 2013 року, отже спірні правовідносини виникли раніше ніж даний наказ було прийнято, а тому він не може бути застосований до цих правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки вимоги Реєстратора щодо надання позивачем додаткових документів ПАТ «РОДОВІД БАНК» виконані не були.

Відтак, виходячи з вищенаведених вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що Реєстратор перевищив свої повноваження, прийнявши рішення про відмову у державній реєстрації.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України - ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2014 року - скасувати, залишивши в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.