Справа № 821/198/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Київ К/800/1276/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014

та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2014

у справі № 821/198/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування»

до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

про визнання дій протиправними, скасування наказу та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Каховський завод електрозварювального устаткування» (далі - ПАТ «КЗЕСО», позивач) звернулось до суду з позовом про:

- визнання протиправними дій Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - Каховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області, відповідач) по призначенню та проведенню позапланової невиїзної документальної перевірки ПАТ «КЗЕСО»;

- визнання протиправним та скасування наказу від 13.12.2013 № 319 про проведення позапланової невиїзної перевірки ПАТ «КЗЕСО»;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Каховська ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області № від 16.01.2014 про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 951 275 грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № від 16.01.2014 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 30 459 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2014, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014, позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача в частині призначення та проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПАТ «КЗЕСО» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з нерезидентом «CAPITALCO LLP» на підставі наказу від 13.12.2013 № 319; визнано частково протиправним та скасовано наказ Каховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області від 13.12.2013 № 319 «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПАТ «КЗЕСО» в частині призначення перевірки ПАТ «КЗЕСО» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з нерезидентом «CAPITALCO LLP», Лондон, Великобританія за І квартал 2012 року; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу посилається на проведення перевірки позивача без наявних підстав та всупереч вимогам діючого законодавства, тому її результати, у тому числі й акт перевірки не можуть бути носієм доказової інформації про виявлені порушення та, відповідно, не можуть бути правомірними і прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Елконт» за період з 01.07 по 31.07.2012, з ТОВ «ТД «Содружество» за період з 01.10 по 31.10.2011 та з податку на прибуток по взаєморозрахунках з ТОВ «Елконт» за 9 місяців 2012 року, з ТОВ «ТД «Содружество» за II-IV квартал 2011 року, з нерезидентом «CAPITALCO LLP», Лондон, Великобританія, за I квартал 2012 року, складено акт № 392/22/00213993 від 26.12.2013, в якому зафіксовано порушення: п. п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 153.1 ст. 153, п. 153.7 ст. 153, ст. 159 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток всього у сумі 951 275 грн., у т.ч.: за 1 квартал 2012 року в сумі 789 980 грн. та за три квартали 2012 року у сумі 152 295 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. п. 198.1, 198.3, 198.4, 198.5, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19) за липень 2012 року на суму 30 459 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 16.01.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 30 459 грн.;

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 951 275 грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту липня 2012 року на суму 30 459 грн. та валових витрат 2 кварталу 2012 року на суму 152 295,25 грн. по операціям із ТОВ «Елконт», а також висновки про завищення валових витрат 1 кварталу 2012 року на суму 798 980 грн. по операціям із нерезидентом «CAPITALCO LLP», оскільки, як вважає відповідач, правочини позивача з цими контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Згідно акту перевірки висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по операціям із ТОВ «Елконт» та нерезидентом «CAPITALCO LLP» обґрунтовується виключно посиланням на інформацію, яка міститься в акті перевірки № 1575/22-6/31209866 від 17.06.2013 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Елконт» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Феріт Д» за період з 01.04 по 30.09.2012», за висновками якого перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій між ТОВ «Елконт» і постачальником - ТОВ «Феріт Д», у ТОВ «Елконт» відсутній об'єкт оподаткування податком на додану вартість операцій з постачальником - ТОВ «Феріт Д», в результаті чого відповідач дійшов висновку, що фактичне постачання товарів на адресу позивача не здійснювалось, а тому у позивача немає підстав для включення результатів цих господарських операцій до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ.

Також податковий орган в акті перевірки посилається на лист від 20.09.2013 № Eol/F16059/DJJ від компетентного органу Великобританії про те, що нерезидента «CAPITALCO LLP» було ліквідовано 11.09.2012, останні звіти подавались до реєстраційної палати 31.03.2011. З цих підстав відповідач вважає господарські операції позивача з нерезидентом «CAPITALCO LLP» щодо придбання маркетингових послуг з пошуку покупців на комплекс зварювальний мобільний, вартістю 100 000 дол. США або 798 980 грн., отримання яких здійснено на підставі договору від 01.12.2011 № 15/354 та підтверджено актом б/н від 20.01.2012 (оплату вартості послуг здійснено платіжним дорученням № 14 від 26.01.2012), сумнівними та виключає їх із складу витрат за 1 квартал 2012 року.

Матеріалами справи встановлено, що позивач у спірний період мав господарські взаємовідносини з контрагентами (ТОВ «Елконт» і нерезидентом «CAPITALCO LLP»).

Факт виконання договірних зобов'язань судами попередніх інстанцій встановлено з підтвердженням матеріалів справи, а саме: платіжними дорученнями, видатковими та податковими накладними, прибутковими ордерами, рахунками-фактури, договором на отримання послуг, актом здачі-приймання виконаних послуг, тощо.

Відповідач не посилається на недоліки цих первинних документів, крім акту звірки взаєморозрахунків, який, на думку податкового органу, оформлений неналежним чином.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої інстанції виходив з того, що податковим органом було порушено вимоги закону щодо порядку призначення та проведення перевірки, а висновки в акті перевірки є необґрунтованими, не відповідають реальним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами; наведені в акті перевірки обставини діяльності контрагентів позивача не впливають на право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат, а всі господарські операції з ТОВ «Елконт» та нерезидентом «CAPITALCO LLP» підтверджені позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку; сама по собі інформація з акту перевірки № 1575/22-6/31209866 від 17.06.2013 стосовно обставин діяльності ТОВ «Елконт», не може бути належним доказом порушень позивачем вимог податкового законодавства; в судовому порядку встановлено, що на час документування надання послуг позивачу та перерахування позивачем коштів нерезидент «CAPITALCO LLP» не був ліквідований.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно положень п. п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно зі ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Тобто, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Крім того, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи встановлено формування позивачем витрат та податкового кредиту спірного періоду на підставі належним чином оформлених первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, та встановлено, що господарські операції фактично здійснені та спричинили реальні зміни в майновому стані платника податків - ПАТ «Каховський завод електрозварювального устаткування», підтверджені первинними документами, тому податковим органом безпідставно прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Слід також зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Також суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про порушення відповідачем вимог закону щодо порядку призначення та проведення перевірки, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що перевірка позивача була проведена у період з 13.12 по 26.12.2013 відповідно до наказу начальника Каховської ОДПІ від 13.12.2013 № 319 на підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 зазначеного Кодексу документальна позапланова виїзна перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Податковим органом відповідні запити були направлені позивачу щодо його контрагентів ТОВ «Елконт» та «ТД «Содружество» (листи від 31.10.2013 № 1041/10/22-2, № 1043/10/22-2), які отримані позивачем 06.11.2013.

Позивач надав відповіді на вказані запити, які відповідачем отримані 15.11.2013.

Доказів направлення позивачу запиту по господарським операціям з нерезидентом «CAPITALCO LLP» податковим органом не надано, а отже у податкового органу була відсутня підстава для проведення перевірки господарських операцій позивача з цим контрагентом.

Таким чином, враховуючи порушення вимог закону щодо порядку призначення та проведення перевірки, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій відповідача в частині призначення та проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ПАТ «КЗЄСО» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з нерезидентом «CAPITALCO LLP» та наказу про призначення перевірки в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції вважає безпідставними висновки акту перевірки про відсутність реальних господарських операцій позивача із ТОВ «Елконт» та нерезидентом «CAPITALCO LLP» та завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям з цими контрагентами, оскільки такі не підтверджені належними доказами, в зв'язку з чим винесені на підставі цього акту перевірки спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися правомірними.

Враховуючи вказані обставини, межі перегляду, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів попередніх інстанції про часткове задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 та постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний