Справа № 161/2086/16-а
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2086/16-а
Провадження № 2-а/161/153/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

В складі :

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднання управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позов мотивує тим, що з 28.03.1986 року по 03.08.2015рр. вона працювала суддею Господарського суду Волинської області. Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 16.07.2015року №63 6-VIII її звільнено з посади судді цього суду, у зв'язку з поданою заявою про відставку, і наказу голови Господарського суду Волинської області №59/02-2 від 03.08.2015 про її звільнення. 06.08.2015р. вона звернулася в управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області про нарахування довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів в розмірі 90% без обмеження заробітної плати з останнього місця роботи.

Проте, ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області 21.08.2015р. своїм листом №7546/02-20-18 відмовило їй у нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці, з посиланням на ч.5 Прикінцевих положень до Закону України від 02.03.2015року №213 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким скасовано призначення довічного утримання суддям. З 03.08.2015року їй призначена пенсія за віком на загальних підставах, виходячи з заробітку, який вона отримувала на час досягнення нею 55-річного віку, і з наступними перерахуваннями за кожні два роки роботи. З такими діями управління Пенсійного фонду України в м.Луцьку Волинської області вона не згідна з наступних підстав.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, що фактично було зроблено ч. 5 Прикінцевих положень до Закону України від 02.03.2015 року №213 про внесення змін до деяких законодавчих актів України Щодо пенсійного забезпечення, яким скасовано призначення довічного грошового утримання суддям. Таке рішення суперечить ст. ст. 8, 126, 164 Конституції України, Європейській хартії від 10 липня 1998 року про закон Про статус суддів, рекомендаціям Комітету ОСОБА_3 Європи від 17 листопада 2010 року №(2010).

Її трудовий стаж на посаді судді складає 29 років. Таким чином, відповідно до ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів довічне грошове утримання в зв'язку з її виходом у відставку повинно складати 90 відсотків заробітної плати працюючого судді господарського суду місцевого суду, з якого вона пішла у відставку. Вважає, що з серпня 2015 року їй повинно бути виплачено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі грошового утримання працюючого судді місцевого господарського суду без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України в м. Луцьку Волинської області у проведенні нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453 в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 03 серпня 2015 року; зобов'язати ОСОБА_4 Пенсійного Фонду України у м. Луцьку Волинської області призначити та виплачувати їй довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 03 серпня 2015 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2016року неналежного відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області замінено на належного відповідача - Луцьке обєднання управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні до викладених у адміністративному позові, та уточнюючу заяву, згідно з якою просила суд зобовязати відповідача призначити їй грошове утримання, починаючи з 04.08.2015 року.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що відповідачем у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було відмовлено правомірно, подала суду письмове заперечення, в якому зазначила, що з 01 червня 2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих Положень «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02 березня 2015 року, у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій , у тому числі спеціальних , на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрійі статус суддів», Про статус народного депутата України, Про Кабінет ОСОБА_3 України, Про судову експертизу. Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України втратили чинність.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м.Луцьку як одержувач пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з 09.02.2005 року по даний час.

У відповідності до наказу голови господарського суду Волинської області від 03.08.2015 року № 59/02-2 ОСОБА_1 вважається такою, що звільнена з посади судді господарського суду Волинської області та відрахована зі штату працівників господарського суду Волинської області з 03.08.2015 року. (а.с.14).

На підставі Постанови Верховної ОСОБА_3 України про звільнення суддів № 636-VIII від 16.07.2015 року, у звязку із поданням заяви про відставку ОСОБА_1 було звільнено з посади судді господарського суду Волинської області.

Стаж роботи, що давав право на відставку станом на 03.08.2015 року становив 29 років.

06.08.2015 року позивач звернулася до УПФУ в м. Луцьку Волинської області із заявою про призначення (відновлення призначеного) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області №7546/02-20-18 від 21.08.2015р. відмовило їй у нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці, з посиланням на ч.5 Прикінцевих положень до Закону України від 02.03.2015року №213 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким скасовано призначення довічного утримання суддям.

У якості обґрунтування відмови зазначено, що на підставі ч.5 Прикінцевих положень від 02.03.2015 року №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі , крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про статус суддів" (чинного на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання), судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Після втрати Законом України «Про статус суддів» чинності на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI аналогічні положення були передбачені ч. 3 ст. 138 цього Закону, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками 62 роки, жінками пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно ч.1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як слідує з офіційного тлумачення ч.1 ст. 126 Конституції України в Рішенні Конституційного суду №19-рп/2004 від 01.12.2004 положення ч.1 ст. 126 Конституції України «незалежність і недоторканість суддів гарантуються Конституцією України і законами України» у взаємозвязку з іншими положеннями розділу VIII Основного закону України треба розуміти так, що незалежність суддів забезпечується насамперед гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів, їх правового і соціального захисту .

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці слідує, що стаж роботи позивача ОСОБА_1 станом на 03 серпня 2015 року складає 29 років 4 місяці 6 днів.

З огляду на те, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, та враховуючи те, що позивач має стаж 29 років 4 місяці 6 днів, суд вважає, що щомісячне грошове довічне утримання позивача має складати 90 % від розміру заробітної плати.

Як вбачається із листа Пенсійного фонду України на адресу Державної судової адміністрації від 22.02.2014 №4859/02-20 відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_3 України або Президента України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоровя, що перешкоджає продовженню виконання обовязків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату цього суду.

Таким чином. виплата щомісячного довічного грошового утримання позивачу має бути призначена з 04.08.2015 року.

Керуючись ст.ст. 7, 162, 159-163 КАС України, ст.126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Луцького обєднання управління Пенсійного фонду України у Волинській області у проведенні нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453 в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 04 серпня 2015 року.

Зобов'язати Луцьке обєднання управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 серпня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта