Справа № 653/3805/15-а
Суддя: Венглєвська Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/3805/15-а
Провадження № 2-а/653/5/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

20.04.2016 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого- судді Венглєвської Н.Б.

секретаря- Мустафаєва Ф.А.

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Генічеськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, третя особа без самостійних вимог Пенсійний Фонд України про визнання бездіяльності та дій неправомірними та зобовязання призначити виплату пенсію,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області про визнання незаконною їх бездіяльність щодо не призначення, не нарахування і не виплати позивачці пенсії за віком, а також визнання неправомірними дій по відмові в призначенні та виплаті пенсії за віком та зобов`язання відповідача призначити і виплачувати пенсію за віком з 03.08.2014 року дати першого звернення за призначенням у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 повністю підтримала заявлені і уточнені позовні вимоги і в обгрунтування їх пояснила, що позивачка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України на підставі паспорту виданого їй 08 жовтня 1998 року, який продовжено до 08.10.2018 ОСОБА_3 є особою похилого віку /68 років/, яка потребує пенсійного і соціального забезпечення, оскільки досягла пенсійного віку і має достатній страховий стаж, що обумовлює її право на призначення пенсії за віком. У 2000 році позивачка ОСОБА_3 виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон позивачка працювала і мешкала в м.Сімферополь АР Крим. Згідно записів у трудовій книжці трудовий стаж ОСОБА_4 орієтовано складає 28 років, у даний час вона не працює. При віці 68 років і страховому стажі більш ніж 28 років позивачка досягла усіх встановлених ч.1 ст.26 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування умов призначення пенсії за віком, так як згідно даної норми особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2014 року було зобовязано правління Пенсійного фонду України розглянути заяву позивачки від 03.08.2014 року про призначення пенсії та надати відповідь на вказану заяву, зазначивши у відповіді щодо територіального управління Пенсійного фонду України, до якого позивачка може подати заяву про призначення пенсії та розяснити порядок звернення із заявою про призначення пенсії та перелік документів, які мають подаватися разом із заявою. Відповіддю Пенсійного фонду України від 20.01.2015 року було визначено територіальні органи ПФУ до яких може звернутися позивачка із заявою про призначення пенсії, включаюючи управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області як такі, що мають повноваження розглянути по суті заяву позивача, призначити і виплачувати пенсію. Пенсійний фонд України керувався Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополь. 07.06.2015 уповноважений представник позивачки звернувся до Управління Пенсійного фонду в Генічеському районі Херсонської області із особистою заявою завідченою нотаріально щодо розгляду по суті заяви про призначення і виплати пенсії за віком ОСОБА_3, до заяви було додано усі документи, що підтверджують право ОСОБА_3 на пенсію. У відповіді на звернення від 08.07.2015 року відповідач відмовив ОСОБА_3 у виплаті пенсії на підставі того, що Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя не поширюється на позивачку. Відповідач зазначив, що даний Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим і м.Севастополь, поновлення пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не передбачено законодавством України. Відповідач всупереч вказівкам Пенсійного Фонду України прийняв таке рішення. Фактично відповідач безвідповідально віднісся до виконання вказівок органу, що організовує його діяльність щодо розгляду заяви позивачки, що свідчить про противоправну поведінку субєкта владних повноважень. Позивачка має конституційне право на пенсію, як громадянка України, але відповідач стверджує, що позивачка не може реалізувати своє право на отримання пенсії, так як не проживає на території АР Крим, хоча Законом України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування ст.7 ч.1 загальнообовязкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обовязків стосовно сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.Законом України ст. ч.2 „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Позивачка проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як інші громадяни, які проживають на території АР Крим.Твердження відповідача, що на позивачку Порядок № 234 не поширюється, а іншого законодавчого акту, що регулює поновлення пенсії громадянам України, що проживають за кордоном не існує, суперечить принципам законності та юридичної визначеності. Порядок №234 за аналогією має застосовуватися до пенсіонерів, які до виїзду на постійне місце проживання за кордон були мешканцями Криму. Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акта, щодо не врегульованості окремих питань пенсійного забезпечення для запобігання відповідальності. Пенсія позивачці має бути призначена у розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на момент першого звернення за пенсією 03.08.2014 року. Законом України ст.28 ч.1,2 „ Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення передбачено мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу, який встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму. Законом України „ Про державний бюджет України в 2014 році прожитковий мінімум на одну особу у розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2014 року становить 894 гривні. Страховий сумарний стаж позивачки є більшим за 30 років, тому вона має право на пенсію не нижчу за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на момент першого звернення за пенсією в сумі 894 гривні. Вважає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачки пенсії за віком є противоправними. Просила задовольнити позов.

Представник відповідача за дорученням ОСОБА_2 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги позивачки не визнала, так як заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Свої заперечення на позов обгрунтувала наступним. Статтею 8 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які згідно з цим Законом досягли встановленого цим законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Частиною першою ст.44 Закону передбачено, що заява про призначення /перерахунку / пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіренності, посвідченої нотаріально. Порядок подання та оформлення документів для призначення /перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1. Згідно з п.1.1 на п.2.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії за формою непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України в містах, районах і районах у містах за місцем проживання /реєстрації/. До заяви про призначення пенсії за віком додаються документи передбачені п.2.1.Також особа, яка звертається за пенсією незалежно від виду пенсії, повинна предявити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання /реєстрації/ та вік. Рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним Управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживання /реєстрації/ заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом із документами, необхідними для призначення пенсії / про стаж, заробіток тощо/. Виплата пенсії ст.47 Закону встановлено, що здійснюється в межах України. Переказування пенсії за кордон законом не передбачено. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234 „ Про затвердження порядку виплати пенсій та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя та постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року „ Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя органами, що здійснюють пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя. Позивачка ОСОБА_3 не являється громадянкою України, у неї відсутній паспорт громадянки України, вона не проживає на території АР Крим та м.Севастополя, так як відсутня реєстрація на даній території, тому права на призначення пенсії вона не має. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких заперечує проти задоволення позову позивачки та обгрунтовує свої заперечення наступним. Положеннями ст.8 Закону України від 09.07.2003 року „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленного цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб- члени їх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону та інші особи, передбачені цим Законом; особи яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України „ Про пенсійне забезпечення/ крім соціальних пенсій/ або була призначена пенсія / щомісячне довічне грошове утримання/ за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України „ Про пенсійне забезпечення за умови, якщо вони не отримують пенсію / щомісячне довічне утримання/ з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Законом України №1058 встановлено, що право на отримання пенсії мають зокрема громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах. Документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Порядок подання та оформлення документів для призначення /перерахунку/ пенсій відповідно до Закону України „ Про обовязкове державне пенсійне страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.Згідно п.1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіренності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах за місцем проживання /реєстрації/, або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання /реєстрації/ заявника.Відповідно до п.2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією /незалежно від виду пенсії/,повинна предявити паспорт / або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання /реєстрації/ та вік. До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків / крім осіб, які через свої релігійні переконаня відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті/ або свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; довідку про заробітну плату /дохід/ до 01 липня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів. На підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання /реєстрації/ особи; документи, які засвідчують особливий статус особи; докукмент уповноваженого органу Російської Федеорації про те,що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території АР Крим та м.Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта / для призначення пенсій особам, зазначеним у п.1.3 розділу І цього Порядку/. Як вбачається із матеріалів справи позивачкою та її представником не дотримано Порядку №22-1, особисто не предявлено до територіального органу Пенсійного фонду України заяви, паспорту або іншого документу, що засвідчує цю особу, місце її проживання /реєстрації/ та вік та необхідного для призначення позивачці пенсії переліку документів, зокрема:оригінал трудової книжки, довідку про заробітну плату до 01 липня 2000 року, документ уповноваженого органу Російської Федерації про те,що їй не призначалась пенсія на території АР Крим та м.Севастополя та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта. Крім того рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року щодо відповідності Конституції України положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування визнано таким, що не відповідають Конституції України / є неконституційними , положення п.2 ч.1 ст.49 другого речення ст.51 Закону №1058.Згідно з п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України. Вказані положення Закону №1058 визнані неконституційними, стосуються виключно питань припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і жодним чином не регулюють питання призначення пенсії жодній з категорій пенсіонерів. Правідносини, що виникли у звязку з прийняттям рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року жодним чином не стосується позивачки, якій станом на час звернення до суду пенсія згідно із законодавством України не призначалася і не виплачувалася. Громадянам України, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне прожитвання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед відїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або проіесійного захворювання. Дані положення законодавства України є чинними, неконституційними не визнавалися.

Суд вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та письмові заперечення представника третьої особи, без самостійних вимог Пенсійного фонду України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є особою похилого віку 68 років, має трудовий стаж в сукупності 30 років. У 2000 році виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраїль. До виїзду за кордон позивачці виповнилось 53 роки і вона мешкала і працювала в м.Сімферополь АР Крим, однак не вказано за якою адресою. 08 жовтня 1998 року вона отримала паспорт громадянина України з правом виїзду за кордон, дію якого було продовжено до 08.10.2018 року. До виїзду і на сьогоднішній час позивачці пенсія не призначалась в Україні, відповідно пенсійних виплат позивачка не отримує. 03.08.2014 року представник позивачки звернувся із заявою та необхідними документами до Пенсійного Фонду України для вирішення питання призначення пенсії, однак заява залишилась без задоволення, у звязку з чим позивачка звернулась до окружного адміністративного суду м.Києва. Постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 27.11.2014 року було зобовязано правління Пенсійного фонду України розглянути заяву позивачки від 03.08.2014 року про призначення пенсії та надати відповідь на вказану заяву, зазначивши у відповіді щодо територіального управління Пенсійного фонду України, до якого позивачка може подати заяву про призначення пенсії та розяснити порядок звернення із заявою про призначення пенсії та перелік документів, які мають подаватися разом із заявою. Відповіддю Пенсійного фонду України від 20.01.2015 року було визначено територіальні органи ПФУ до яких може звернутися позивачка із заявою про призначення пенсії, включаюючи управління ПФУ в Генічеському районі Херсонської області як такі, що мають повноваження розглянути по суті заяву позивача, призначити і виплачувати пенсію. 07.06.2015 року уповноважений представник позивачки звернувся до Управління Пенсійного фонду в Генічеському районі Херсонської області із особистою заявою засвідченою нотаріально щодо розгляду по суті заяви про призначення і виплати пенсії за віком ОСОБА_3 До заяваи було додано усі документи, що підтверджують право ОСОБА_3 на пенсію: копія свідоцтва про народження, копія паспорту, копія картки платника податків, копія трудової книжки, копія постанови окружного адміністративного суду м.Києва від 27.11.2014 року, копія листа ПФУ від 20.01.2015 року. Відповіддю від 08.07.2015 року відповідач відмовив ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії на підставі того, що Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя не поширюється на позивачку.

Згідно ч.1 ст.64 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Основами законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування право на забезпечення за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають на території України, якщо інше не передбачено законодвством України, а також міжнародним договором України, згода на обовязковість надана Верховною Радою України. Статтею 8 ч.4 Закону України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами на умовах та в порядку, передбачених цим законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. З урахуванням вищезазначеного питання призначення пенсій громадянам України, які постійно проживають у державі Ізраїль буде вирішуватися у разі прийняття Верховною Радою України відповідного закону за встановленим Угодою порядком. Позивачка виїхала за кордон на постійне місце проживання у 2000 році, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Закон України „ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування набув чинності з 01 січня 2004 року, а тому згідно зі статею 58 Конституції України його норми не можуть розповсюджуватися на правовідносини, що виникли у 2000 році. Як наслідок факт визнання неконституційними положень зазначеного Закону не змінює правового врегулювання спірних правовідносин.

Згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, а згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах управління призначає, здійснює перерахунок і виплачує пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2014 року затверджено Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя. Даним порядком визначено механізм виплати пенсій та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного фонду Російської Федерації. З урахуванням положень Порядку виплати пенсії, позивачка не проживає на території АР Крим з 2000 року і не отримує пенсії та соціальні послуги від Пенсійного фонду Російської Федерації і інших відмоств, оскільки на момент виїзду вона не досягла пенсійного віку, у неї відсутні відомості про реєстрацію і проживання, як на момент виїзду, так і на момент звернення про призначення їх пенсії за віком, тому суд вважає, що підстав для задоволення вимог до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області немає. Посилання представника позивачки на рішення Конституційного Суду Украни від 07.10.2009 року та визнання неконституційними п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 також є не обгрунтованими, так як дані норми регулюють правовідносини, що стосується відновлення виплати раніше призначеної пенсії на території України. Позивачці пенсія на території України не призначалася, оскільки вона досягла пенсійного віку після виїзду за кордон. Призначення пенсії регулюється ст.44 Закону 1058-ІУ, частиною першою якої встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що відповідач діяв в межах чинного законодавства та жодним чином не порушив права та свободи позивача стосовно відмови в призначені пенсії позивачці.

Керуючись ст.ст.58,64 Конституції України,ст.2 Закону України „Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні, ст.ст.8,49,51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. 10,11,18,71,99,100,161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районі Херсонської області, третя особа без самостійних вимог Пенсійний Фонд України про визнання бездіяльності та дій неправомірними та зобовязання призначити виплату пенсію - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області .

Суддя: Н.Б. Венглєвська