Справа № 640/2526/16-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. Справа № 640/2526/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2016р. по справі № 640/2526/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради

про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення (Лист №589-09 від 13.02.2015р.) управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про відмову у взятті її на облік, як внутрішньо переміщену особу, в повному обсязі, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує охоронювані Законом інтереси позивача;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради прийняти рішення про взяття її на облік, як тимчасово переміщеної особи, включити до реєстру внутрішньо переміщених осіб, та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради виплатити щомісячну адресну допомогу у зв'язку з надзвичайними подіями на Сході України (що є необхідною соціальною підтримкою для інваліда 2 групи) з моменту першого звернення від 12.02.15 р. до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради виплатити компенсацію за проживання в гуртожитку у розмірі 3312 грн.;

- зобов'язати управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради виплатити моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., яка полягає у завданні їй необгрунтованих проблем морального та матеріального характеру .

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2016р. в задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 29 Цивільного кодексу України, ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 2, 9, 10, 11 Кодексу адміністративного судочинства України, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову частково, а саме, зобов'язання управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на облік як тимчасово переміщеної особи, включити до реєстру внутрішньо переміщених осіб, та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині, що є предметом апеляційного оскарження, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради із заявою про взяття її на облік, як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, в якій зазначила що обставиною, що спричинили переміщення є проведення АТО (а.с.7,8).

Листом №589 від 13.02.2015 року Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи з посиланням на те, що вона з вересня 2013 року навчається за денною формою навчання в Національному юридичному університеті ім. Я. Мудрого у м. Харкові. Аналогічна відповідь надана заявнику з Адміністрації Київського району Харківської міської ради від 04.03.2015р., Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 06.03.2015р., Адміністрації Київського району Харківської міської ради від 08.07.2015р. (а.с.9-12).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може бути визнана внутрішньо переміщеною особою, оскільки до міста Харкова вона виїхала на навчання, а не з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З 13.01.2016р. вказану норму Закону викладено в такій редакції: «підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення».

Згідно Наказу Антитерористичного центру при СБУ України № 33/6/а від 07.04.2014р. Донецька та Луганська області визначені в якості районів проведення антитерористичної операції з 07.04.2014р.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на момент початку проведення антитерористичної операції у Луганській області, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність реєстрації місця проживання позивача на території, де проводилась антитерористична операція.

Також з матеріалів справи вбачається, що з 01 вересня 2013 року позивач навчається у місті Харкові в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого на денній формі навчання.

При цьому, згідно довідки коменданта гуртожитку Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого, ОСОБА_1 з 01.09.2013р. тимчасово проживає, але не зареєстрована у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 41).

Місцем реєстрації на момент проживання позивача в гуртожитку у м. Харкові залишалась вищезазначена адреса у м. Алчевськ Луганської області.

Також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 до початку проведення антитерористичної операції під час навчання в Національному юридичному університеті ім. Ярослава Мудрого періодично виїжджала до м. Алчевська для проходження медичних оглядів, проходження комісій МСЕК та лікування, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 16 - 22).

Свідок, ОСОБА_2, мати позивача, була допитана судом апеляційної інстанції та в судовому засіданні під присягою повідомила, що під час навчання у вищому навчальному закладі у місті Харкові ОСОБА_1 у вільний від занять час періодично приїжджала до родини у місто Алчевськ, проводила з родиною свята, канікули, готувалася до іспитів. Також свідок зазначила, що її донька проходила лікування в лікарні м. Алчевськ. 01 червня 2014 року позивач виїхала до Харкова та більше до сім'ї не поверталася з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Також показаннями свідка та матеріалами справи підтверджено, що родина позивача, а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, покинула своє житло та виїхала до м. Київ (а.с. 62).

Згідно довідки від 17.06.2015р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Київ (а.с. 61). Згідно довідки управління освіти Голосіївської районної в м. Києві Державної адміністрації від 21.01.2015р. ОСОБА_3 навчається в школі № 286 міста Києва (а.с. 63).

Отже, внаслідок проведення в Луганській області антитерористичної операції позивач втратила можливість приїжджати до місця свого проживання, за яким вона зареєстрована та куди регулярно приїжджала до початку проведення антитерористичної операції.

При цьому, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, житло, в якому позивач зареєстрована та проживала постійно до початку навчання у м. Харкові і періодично під час навчання, є місцем її проживання.

До вказаного місця проживання позивач не мала можливості повернутися у зв'язку з бажанням уникнути негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства та масових порушень прав людини, а також у зв'язку з неможливістю відвідати свою родину, яка в місті Алчевську вже не проживає.

Неможливість повернення позивача у м. Алчевськ підтверджується також тим, що вона звернулася до директора Інституту підготовки кадрів для органів Прокуратури України із заявою з проханням залишитися у гуртожитку на період літніх канікул у 2014 році.

Колегія суддів, проаналізувавши приписи ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» дійшла до висновку, що особою, яка покинула своє місце проживання є особа, у якої відсутня можливість у будь-який час за своїм бажанням повернутися проживати до місця своєї реєстрації.

Позивач через проведення у Луганській області антитерористичної операції втратила можливість за своїм бажанням проживати за місцем своєї реєстрації в Алчевську.

Отже, враховуючи, що позивач хоча і виїхала у 2013 році до міста Харкова на навчання, але під час проведення антитерористичної операції не мала можливості повернутися до свого місця проживання, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на визнання її внутрішньо переміщеною особою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що позивач не може бути визнана внутрішньо переміщеною особою, з огляду на те, що її виїзд до міста Харкова був обумовлений навчанням, а до моменту її від'їзду на території Луганської області не було запроваджено антитерористичну операцію, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції Закону України від 24.12.2015 р. N 921-VII) підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно п. 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі.

Враховуючи, що позивачу було неправомірно відмовлено у взятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи, колегія суддів вважає, що права позивача на взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, включення до реєстру внутрішньо переміщених осіб та отримання довідки про підтвердження статусу підлягають відновленню шляхом покладення на відповідача обов'язку вчинити відповідні дії.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова через порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 01.03.2016р. по справі № 640/2526/16-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про відмову у взятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи та в частині покладення на управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради обов'язку прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на облік як тимчасово переміщеної особи, включення її до реєстру внутрішньо переміщених осіб та видачі довідки про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 щодо цієї частини позовних вимог задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про відмову у взятті на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на облік як тимчасово переміщеної особи, включити її до реєстру внутрішньо переміщених осіб, та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст постанови виготовлений 28.04.2016 р.