Справа № 826/6513/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2016 р. м. Київ К/800/45672/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року

у справі № 826/6513/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мірель Трейд»

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мірель Трейд» (далі - ТОВ «Мірель Трейд»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 20 січня 2014 року, № від 20 січня 2014 року, № від 20 січня 2014 року, № від 20 січня 2014 року, № від 09 квітня 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Стягнуто з ТОВ «Мірель Трейд» на користь Державного бюджету України решту суми судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 4 384,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю платником реального характеру розглядуваних операцій та зв'язку понесених витрат з його господарською діяльністю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Мірель Трейд» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2014 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано оспорювані акти індивідуальної дії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2014 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мірель Трейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Флорена-Плюс», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірель Компані» за серпень 2011 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірель Компані» за вересень 2011 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерлін Телеком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «Копійка» за жовтень 2011 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірель Компані» за листопад - грудень 2011 року, лютий 2012 року, квітень - травень 2012 року, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за травень 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Арагон Торг» за серпень 2012 року, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за вересень 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАВО СРЛ» за жовтень 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» за листопад 2012 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірель Фудз» за січень 2013 року, Приватним акціонерним товариством «МТС» за лютий 2013 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Палтос» за березень 2013 року, Приватним підприємством «Алпакс» за квітень - травень 2013 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Стендпласт», Приватним підприємством «Вайс Кайман» за червень 2013 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» за липень 2013 року, Публічним акціонерним товариством «Облагротехсервіс» за серпень 2013 року, Приватним підприємством «Флеш» за серпень 2013 року, за результатами якої складено акт № 889/26-54-22-03/37688432 від 31 грудня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 20 січня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 862 757,50 грн. (744 165,00 грн. - основний платіж, 118 592,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 20 січня 2014 року, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 85 041,00 грн.; № від 20 січня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 221 384,00 грн. (814 256,00 грн. - основний платіж, 407 128,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 20 січня 2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 31 459,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2014 року скасовано в частині винесеної форми та зобов'язано ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винести податкове повідомлення-рішення форми «В4» про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 31 459,00 грн., що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 09 квітня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при здійсненні господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг у ТОВ «БРАВО СРЛ» (абрикоси половинки, ананас кільцями, мандарини очищені в світлому сиропі тощо), ТОВ «Арагон Торг» (корнішони мариновані міні, зелені оливки крупні без кісточки, грибне асорті, маслини крупні тощо), ТОВ «Мірель Компані» (послуги з передпродажної підготовки товарів, огірки, томати мариновані, шампіньйони цілі, грибне асорті, полуниця в легкому сиропі тощо), ТОВ «Флорена-Плюс» (огірки мариновані, ананаси кільцями, персики половники в легкому сиропі, грибне асорті тощо), ТОВ «Мерлін Телеком» (послуги з доступу до мережі Інтернет, з оренди порту комутатора та доступу до дискового простору), ФОП ОСОБА_3 (транспортно-експедиційні послуги), ФОП ОСОБА_4 (транспортно-експедиційні послуги), ТОВ «Транс-Логістик» (послуги з вантажного перевезення), ПП «Вайс Кайман» (транспортно-експедиційні послуги), ТОВ «Стендпласт» (послуги з виготовлення стендів), ПП «Алпакс» (скотч з логотипом, скотч пакувальний, стретч-плівка палетна тощо), ПП «Флеш» (полуниця в сиропі, ананас кільцями, груші половинками консервовані, лисички консервовані), ТОВ «Палтос» (послуги з експедирування та доставки контейнерів), ПАТ «Облагротехсервіс» (послуги з оренди складських приміщень), ТОВ «Фудмаркет» (логістичні послуги), ТОВ «ТД «Копійка» (послуги з розміщення товарних позицій), ПрАТ «МТС» (телекомунікаційні послуги), ТОВ «Мірель Фудз» (ананаси кільцями, персики половинками, абрикоси половинками тощо), фактичне вчинення яких та зв'язок яких з господарською діяльністю позивача не підтверджено належним чином оформленими документами.

Крім того, податковий орган наголошував на фіктивній діяльності ТОВ «Флорена-Плюс», ТОВ «Мірель Компані», ТОВ «БРАВО СРЛ», ТОВ «Арагон Торг», ФОП ОСОБА_4, встановленій актами про неможливість проведення зустрічних звірок названих суб'єктів господарської діяльності та матеріалами досудового слідства а кримінальній справі, порушеній, зокрема, за фактом фіктивного підприємництва шляхом створення (придбання) ТОВ «Флорена-Плюс» з метою прикриття незаконної діяльності за частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції про повну відмову в задоволенні адміністративного позову та задовольняючи його, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за розглядуваними операціями з підстав їх підтвердження відповідними первинними документами, перебування контрагентів товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявності в них статусу платників податку на додану вартість, а також невизнання укладених між сторонами господарських договорів недійсними (фіктивними) в судовому порядку та невстановлення під час вирішення спору суперечності їх змісту вимогам національного законодавства.

Колегія суддів з такими доводами суду апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з таких підстав.

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника. Тобто, витрати на придбання товарів та послуг, понесені без мети їх використання в господарській діяльності, або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків, не дають йому права на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, за змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У спірній ситуації суд першої інстанції цілком об'єктивно виходив з того, що представлені позивачем оборотно-сальдові відомості, виписки банку, видаткові накладні, заявки на здійснення перевезення вантажу, товарно-транспортні накладні, акти виконаних робіт не є достатніми доказами фактичного здійснення оспорюваних господарських операцій.

Так, наявні в матеріалах справи документи не містять доказової інформації, на підставі якої можливо встановити, що позивач реалізував контрагентам-покупцям (використав у власній господарській діяльності) продукцію, яку придбано саме в ТОВ «Флорена-Плюс», ТОВ «Мірель Компані», ТОВ «БРАВО СРЛ», ТОВ «Арагон Торг», ПП «Флеш» та в тому обсязі, в якому попередньо придбано. Тобто, у даному випадку, як встановлено судом першої інстанції, не можливо встановити факт реалізації товару, придбаного в межах спірних господарських операцій, у зв'язку з неможливістю ідентифікувати цей товар, як, відповідно, і послуги з його перевезення.

Позивачем не наведено також жодних доводів на підтвердження мети придбання пакувальних матеріалів та виробів для харчової промисловості у ПП «Алпакс», не обґрунтовано, яким чином використано ці матеріали в господарській діяльності, не зазначено для якої саме продукції замовлялись матеріали в такому обсязі.

Наявні в матеріалах справи документи, як з'ясовано Окружним адміністративним судом м. Києва та не спростовано судом апеляційної інстанції, не дають можливості встановити і, з якою метою товариством придбавались послуги з передпродажної підготовки товарів у ТОВ «Мірель Компані», оскільки подані позивачем акти здачі-прийняття робіт не містять інформації про характерні ознаки цієї продукції. В той час, як акти здачі-прийняття робіт повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій з придбання послуг, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету.

ТОВ «Мірель Трейд» також не доведено факту використання в межах його господарської діяльності послуг, придбаних у ТОВ «ТД «Копійка» та ТОВ «Фудмаркет», а саме - не зазначено, які товарні позиції позивача розміщено на території належних зазначеним суб'єктам господарювання магазинів та в якому обсязі, місцезнаходження цих магазинів та факт розміщення товарів позивача в цих магазинах взагалі.

Позивачем не доведено і використання в своїй господарській діяльності послуг з виготовлення стендів, придбаних у ТОВ «Стендпласт», позаяк не подано доказів, на підставі яких можливо встановити, як використовуються такі стенди, необхідність їх придбання саме у такій кількості, а фотокопія стенду з продукцією товариства не містить інформації про те, що його виготовлено саме ТОВ «Стендпласт».

Наявні в матеріалах справи документи не підтверджують і те, що послуги мобільного зв'язку, придбані в ПрАТ «МТС», та послуги з доступу до мережі Інтернет, оренди порту комутатора та доступу до дискового простору, придбані в ТОВ «Мерлін Телеком», використано позивачем саме в межах господарської діяльності. Зокрема, представлені документи не дають можливості встановити, хто користується відповідними мобільними номерами та яким чином це пов'язано з господарською діяльності товариства. Не представлено ТОВ «Мірель Трейд» і доказів наявності у нього оргтехніки, інших документів, які б достеменно підтверджували необхідність придбання послуг з доступу до мережі Інтернет, оренди порту комутатора та доступу до дискового простору.

Крім того, вирішуючи розглядуваний спір, суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, правильно зазначив, що податкове повідомлення-рішення № від 20 січня 2014 року скасовано за наслідками адміністративного оскарження, а тому відповідно до вимог статті 60 ПК України вважається відкликаним, що, в свою чергу, виключає підстави для його скасування в судовому порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва, яка є законною та обґрунтованою.

Згідно із статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.