Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" квітня 2016 р. м. Київ К-25972/10

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гражданпромстрой" на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2010 у справі №2-а-11055/09/0570

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гражданпромстрой"

до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя

про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2010 позов Товариства задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 01.07.2009 № /0, яким визначено податок на прибуток на загальну суму 99 596,00 грн. та № /0, яким визначено податок на додану вартість (ПДВ) на загальну суму в розмірі 83 910,00 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2010 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданих запереченнях на скаргу відповідач просить її відхилити з мотивів необґрунтованості.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення, якими позивачу було визначено суми податкових зобов'язань з податку на прибуток та ПДВ, були прийняті на підставі акту перевірки від 23.06.2009 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 31.10.2006 по 31.12.2008.

У ході вказаної перевірки контролюючий орган дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 69 975,00 грн. та ПДВ на 55 940,00 грн. з огляду на формування своїх даних податкового обліку по господарським операціям на виконання договорів субпідряду із ТОВ "Уністройпром", які (операції), на думку податкового органу, не спричинили реального настання правових наслідків.

Такі висновки податкового органу мотивовані тим, що позивачем були порушені умови договору підряду, укладеного з ВАТ "МК "Азовсталь", а саме, позивачем не були узгоджені з замовником укладання договору субпідряду із ТОВ "Уністройпром", який не має ліцензій та дозволів на проведення відповідних робіт, неприйняття субпідрядних робіт замовником, відсутність необхідних перепусток для співробітників субпідрядника для проходження на територію замовника, що підтверджує, фактичне незалучення позивачем субпідрядника до виконання робіт та не пов'язаність витрат з господарською діяльністю позивача. Крім того, контролюючий орган зазначає про недоліки первинних документів, які надані позивачем на підтвердження реального проведення господарських операцій в межах договорів субпідряду, зокрема акти приймання виконаних робіт не містять підпису замовника ВАТ "МК "Азовсталь", не в усіх актах вказано підстави надання послуг. Також зазначено і про відсутність у ТОВ "Уністройпром" достатніх трудових ресурсів для проведення відповідних робіт.

Задовольняючи позов Товариства суд першої інстанції виходив з того, що позивачем цілком правомірно віднесено витрати на валові та сформовано податковий кредит з огляду на наявність у нього первинних документів та реальність здійснення господарських операцій.

Натомість суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, дійшов висновку про відсутність фактичного виконання субпідрядних робіт, оскільки позивачем не надано доказів того, що вказані роботи, виконувались саме субпідрядником ТОВ "Уністройпром", так як в актах виконаних робіт, виконавцем є позивачем, а не ТОВ "Уністройпром". Крім того, не надано також доказів, що фактично виконані субпідрядні роботи були оплачені позивачем на користь ТОВ "Уністройпром", а останній має достатню кількості найманих працівників для виконання визначених договорами об'ємів робіт. Також позивачем не заперечувався і факт того, що працівникам ТОВ "Уністройпром" пропуск на територію ВАТ "МК "Азовсталь" не видавався.

Проте вказані висновки судів є передчасними з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Так, відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємства" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку

А відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

А за змістом положень пп. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання послуг (робіт), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"). Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Водночас, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

У разі фактичного здійснення господарської операції недоліки в заповненні первинних документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як підстави для формування платником податків даних свого податкового обліку. Крім того, певні недоліки (помилки, неточності) в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до валових витрат та податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту судам належить з'ясовувати, зокрема: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання послуг чи понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також суд зазначає, що не є передумовою для визначення господарської компетенції господарюючого суб'єкта наявність або відсутність матеріально - технічної бази чи достатньої кількості працівників у контрагента позивача.

Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому згідно з ч. 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Таким чином, висновок суду про реальність господарської операції для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарських операцій, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі усіх доказів в їх сукупності. Зокрема, відсутність ліцензії чи іншого дозвільного документа не є безумовним доказом неправомірності вчиненої господарської операції. Однак ця обставина може вказувати на те, що відповідна особа не мала можливості та належної кваліфікації для здійснення певних дій, а отже, і на їх можливу відсутність.

Суди попередніх інстанцій зазначені вимоги процесуального закону порушили, оскільки належним чином не дослідили обставин реальності здійснення господарських операцій з придбання позивачем послуг у контрагента та належного оформлення первинних документів за такими господарськими операціями. Зокрема, суд апеляційної інстанції обмежився виключно посиланням на доводи податкового органу та недоліки первинних документів, натомість суд першої інстанції - лише на наявність первинних документів без дослідження фактичного проведення господарських операцій, на виконання яких вони були складені.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гражданпромстрой" задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2010 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.06.2010 у справі №2-а-11055/09/0570 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко