Справа № 826/22637/15
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Старової Н.Е.,

суддів: Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дукор" до Київської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дукор" звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення про коригування митної вартості товару від 02.07.2015 №125130013/2015/110022/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, апелянтом було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ТОВ "Дукор" подало 02.07.2015 відповідачу митну декларацію №125130013/2015/405490 з метою здійснення митного оформлення товару (інвентар та обладнання для занять спортом: батути, сітки безпеки, покриття для пружин батута), де митна вартість товару визначена за ціною договору.

Вказані товари ввезено на підставі контракту №24/03-2015 від 24.03.2015, укладеного між компанією Hangzhou Transasia Sporting Goods Manufatory Co.,Ltd. (продавець) та ТОВ "Дукор" (покупець).

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 02.07.2015 №125130013/2015/110022/2, проте конкретних підстав для коригування митної вартості у графі 33 не вказано, а зазначено лише загальні посилання.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що коригування митної вартості відбулося у зв'язку з тим, що згідно з умовами контракту оплата здійснюється за інвойсом, однак у платіжних дорученнях міститься посилання на проформу, та позивачем не надано документа, що підтверджує вартість перевезення.

Приписами ст.4 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ст.57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним та другорядними методами.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Досліджуючи правомірність застосування позивачем основного методу визначення митної вартості товарів, суд першої інстанції вірно встановив, що немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідачем не надано доказів, які б відповідали вимогам ст.70 КАС України, та не доведено, що використані декларантом відомості щодо митної вартості імпортованих товарів не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік таких документів передбачено ч.2 ст.53 МК України.

На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав митному органу: контракт, комерційний інвойс СО150059, пакувальний лист СО150059 від 18.05.2015, договір про надання послуг з декларування вантажів від 05.02.2014, укладений із ТОВ "Пакта-Легітіма", договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 17.11.2014, укладений із ТОВ "Ламан Шиппінг Ейдженсі", довідку про транспортні витрати від 26.06.2015 №2606-2015/1, міжнародну товарно-транспортну накладну №041480, платіжні доручення в іноземній валюті від 30.03.2015 року, від 12.06.2015 року, договір добровільного страхування вантажів від 21.07.2014, укладений із ПАТ "СК "СКАЙД" та адендум до нього, сертифікат походження товару, екологічну декларацію, коносамент, прейскурант (прайс-лист) виробника товару, митна декларація країни-відправника.

Згідно з приписами ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, передбачені даною нормою.

З матеріалів справи та наданих документів вбачається, що позивач необхідні та достатні документи при митному оформлені товару надав. Водночас, відповідачем не доведено, що надані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо наявності розбіжностей у підставах на оплату товару (проформа замість інвойса), з огляду на те, що числові значення складових вартості товарів від цього не змінились. Не беруться до уваги доводи про ненадання документа, що підтверджує вартість перевезення, адже позивачем надано копію акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №LS-0003562 щодо перевезення вантажу, що підтверджує вказану операцію.

Отже, правильність визначення митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростована.

Приписами ч.2 ст.55 МК України передбачено ряд вимог до письмового рішення про коригування заявленої митної вартості, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування

З оскаржуваного рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів видно, що таке не містить підстав для коригування митної вартості товарів, наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; та не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відтак, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 02.07.2015 №125130013/2015/110022/2 є протиправним, та правомірно скасовано судом першої інстанції.

Будь-яких інших належних доказів чи доводів на спростування позиції суду першої інстанції апелянтом при апеляційному розгляді справи не надано, як не наведено належного обґрунтування правової позиції відповідачів з посиланням на положення закону. Відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач як суб'єкт владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не надав до суду жодних належних доказів правомірності своїх дій та рішення, та не обґрунтував свою правову позицію у встановленому порядку.

Судова колегія апеляційної інстанції не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у постанові від 26.01.2016, та не можуть бути підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до ст.200 КАС України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 98, 160, 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили згідно ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя Старова Н.Е.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.