Справа № 2а-6067/11/2670
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 квітня 2016 року № 2а-6067/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт"
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників
проскасування податкового повідомлення-рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астеліт" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ від 25 листопада 2010 року №/0.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 листопада 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2011 скасовано, а справу скеровано на новий розгляд.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено Податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представники Позивача позов підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.

Враховуючи, що в судове засідання не прибув представник відповідача, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт", код за 6 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 року по 30.06.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 30.06.2010 року".

За результатами перевірки складено акт від 12 листопада 2010 року №586/42-10/22859846 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 925 834,00 грн., в тому числі за квітень 2010 року - 648 084,00 грн., за травень 2010 року - 277 750,00 грн.

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25 листопада 2010 року №/0, яким в загальній сумі донараховано 1 388 751,00 грн., в тому числі за основним платежем - 925 834,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 462 917,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням прийнятим податковим органом, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.

Направляючи справу на новий розгляд в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 листопада 2015 року зазначено, що під час розгляду справи потрібно встановити ведення контрагентами позивача реальної економічної діяльності, у тому числі, наявності у них спеціалістів у галузі права відповідної кваліфікації, які б забезпечували можливість надання, передбачених умовами договорів, юридичних послуг на відповідному рівні.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

В акті перевірки Податковим органом зазначено, що позивач за перевірений період мав взаємовідносини з ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант"; за даними ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" за адресою не знаходиться, листи не отримує. Остання декларація з податку на додану вартість подана за березень 201о року; відповідно бази даних AIС ОР ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" має стан платника - 9 (направлено запит про відсутність за місцезнаходженням) - вид діяльності рекламна, основні фонди відсутні, чисельність працюючих складає 3 особи; за даними Ленінської МДПІ у м. Луганську ТОВ "ТФК "Адамант" має вид діяльності - інші види оптової торгівлі, основні фонди відсутні, чисельність працюючих відповідно довідки Ф №1-ДФ за І квартал 2010 року складає 1 особа, за юридичною адресою не знаходиться, направлено запит на встановлення місцезнаходження до ВПМ Ленінської МДПІ у м. Луганську; Ленінська МДПІ у м. Луганську встановила відсутність поставок товарів (робіт,послуг)у квітні-травні 2010 року між ТОВ "ТФК "Адамант" та його контрагентами, а також відсутність необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів,виробничих активів, складських приміщень тощо; відповідно бази даних Пошуково-довідкова система ЦБД ДПА України, (Система автоматизованого Співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України) остання декларація з податку на додану вартість ТОВ "ТФК "Адамант", подана за квітень 2010 року, має статус "недійсна".

Позивача зазначив, що наприкінці 2009 року ТОВ "Астеліт" було учасником складних господарських справ №34/555 та №34/548, пов'язаних з відмовою ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" здійснити платіж за гарантією платежу по 10 000 000,00 грн. кожна; а тому, з огляду на суму заборгованості у 20 000 000,00 грн., позивач потребував залучення фахівців з правознавства високої кваліфікації; послуги за договорами були успішно виконані виконавцями, що підтверджується постановами Київського апеляційного господарського суду, винесених на користь ТОВ "Астеліт", ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" відмовився від касаційних скарг та перерахував на рахунки позивача 20 000 000,00 грн. заборгованості, яка стягувалась на підставі рішень Господарського суду міста Києва у справах №34/548 та №34/555.

Судом встановлено, що 10 грудня 2009 року між ТОВ "Астеліт" (замовник), з однієї сторони, та ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" (виконавець), з іншої сторони, укладено договір №АА09USE1444 про надання юридичних послуг, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець протягом дії даного договору приймає на себе зобов'язання надати замовнику за винагороду юридичні послуги по питаннях, що цікавлять замовника, а саме: юридичне супроводження судових процесів у Київському апеляційному господарському суді по справі №З4/555 за позовом, поданим замовником про стягнення грошових коштів у розмірі 10 000 000,00 гривень за банківською гарантією платежу від 08 січня 2009 року та по справі №34/548 за позовом поданим замовником про стягнення грошових коштів у розмірі 10 000 000,00 гривень за банківською гарантією платежу від 22 січня 2008 року, що включає: правовий аналіз документів, наданих замовником; підготовка відзивів на апеляційні скарги, подані до Київського апеляційного господарського суду по справам №34/555 та №34/548 та інших процесуальних документів, в тому числі пояснень, нормативних обґрунтувань; забезпечення представництва інтересів замовника у Київському апеляційного господарському суді по справам №34/555 та №34/548; представництво інтересів замовника по переговорам щодо вирішення питання про можливість укладання мирової угоди з відповідачем по вказаним судовим справам; надання юридичних консультацій щодо вищенаведених питань.

Сторонами складено та підписано акт прийому наданих юридичних послуг від 01 квітня 2010 року на загальну суму 1 944 250,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 324 041,67 грн.

ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" виписало на адресу ТОВ "Астеліт" податкову накладну від 01 квітня 2010 року №372 на загальну суму 1 944 250,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 324 041,67 грн.

В матеріалах справи містяться звіти, які підтверджують, що ТОВ «Інформ Сервіс Технолоджі» готувало відзиви на апеляційні скарги за дорученням Позивача.

Крім того, між ТОВ "Астеліт" (замовник), з однієї сторони, та ТОВ "ТФК "Адамант" (виконавець), з іншої сторони, 10 грудня 2009 року укладено договір №АА09USE1443 про надання юридичних послуг, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець протягом дії даного договору приймає на себе зобов'язання надати замовнику за винагороду юридичні послуги по питаннях, що цікавлять замовника, а саме: юридичне супроводження виконання рішень прийнятих Господарським судом міста Києва по справі №34/555 про стягнення на користь замовника грошових коштів у розмірі 10 000 000,00 грн. та по справі №34/548 про стягнення на користь замовника грошових коштів у розмірі 10 000 000,00 грн. ,що включає виконання всіх необхідних юридичних дій з метою забезпечення надходження на рахунок замовника суми заборгованості, стягнення якої відбувається за вказаним у даному пункті рішеннями, проведення переговорів, листування, а також у випадку необхідності супроводження виконавчого провадження у відповідному відділі виконавчої служби.

Сторонами складено та підписано акти прийому наданих юридичних послуг від 30 квітня (13 травня) 2010 року на загальну суму 1 944 250,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 324 041,67 грн., та від 28 травня 2010 року на загальну суму 1 666 500,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 277 750,00 грн.

ТОВ "ТФК "Адамант" виписало на адресу ТОВ "Астеліт" податкові накладні від 30 квітня 2010 року №300407 на загальну суму 1 944 250,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в - 324 041,67 грн., та від 28 травня 2010 року №280502 на загальну суму 1 666 500,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 277 750,00 грн.

Крім того, 19.03.2015 від ТОВ «АДАМАНТ» на адресу ТОВ «АСТЕЛІТ» надійшов лист, в якому повідомлялося, що в результаті проведених ділових зустрічей/дзвінків була погоджена зустріч керівників АБ «УКРГАЗБАНК» та ТОВ «АСТЕЛІТ» на 23.03.2010р. щодо виконання рішень прийнятих Господарським судом м. Києва у справі № 34/555 про стягнення грошових коштів на користь ТОВ «Астеліт» у розмірі 10 000 000 грн., та про стягнення на користь ТОВ «Астеліт» грошових коштів у розмірі 10 000 000 грн. у справі № 34/548.

За результатами зустрічі від ТОВ «АДАМАНТ» було складено проект протоколу зустрічі та надіслано ТОВ «АСТЕЛІТ» із рекомендацією до застосування, копія міститься в матеріалах справи.

Позивач звертає увагу, що в результаті проведених переговорів в період з 31 березня 2010 року по 28 травня 2010 року АБ «Укргазбанк» відкликав свої касаційні скарги та перерахував на рахунки ТОВ «Астеліт» 20 000 000 грн. (двадцять мільйонів гривень) заборгованості, що стягувалася на підставі рішень Господарського суду м. Києва у справах № 34/548 та № 34/555.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні платіжні доручення, з яких вбачається, що АБ «Укргазбанк» перерахував на рахунок Позивача спірну суму з зазначенням платежу «Опл. По протоколу переговорів представників АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Астеліт» ВІД 16/03/10 ТА Наказів Гос. Суду м. Києва від 16/02/10 №34/555 та 34/548».

В оплату за надані юридичні послуги ТОВ "Астеліт" перерахувало на рахунки ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант" грошові кошти, що підтверджується виписками банку, які знаходяться в матеріалах справи.

Зобов'язання сторін за Договорами були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується первинною документацією, яку досліджено судом та копії залучені до матеріалів справи.

На підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант" позивач надав в матеріали справи копії рішень Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2009 року та постанов Київського апеляційного господарського суду по справам №34/555 та 34/548, копії ухвал Вищого господарського суду України від 08 червня 2010 року по справам №34/555 та 34/548 про прийняття відмови ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" від касаційних скарг та припинення касаційного провадження, копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування ПАТ "Акціонерний банк "Укргазбанк" на рахунки ТОВ "Астеліт" заборгованості у розмірі 20 000 000,00 грн., та переписку позивача з ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант".

Крім того, в матеріалах справи наявна первинна документація (договори, акти виконаних робіт, договірна ціна, податкові накладні), яка підтверджує, що отриманні послуги використовувалися позивачем в господарській діяльності.

Судом досліджено первісну документацію та встановлено, що в наданих документах відображено, які послуги надавалися всі рядки заповнені належним чином, що в свою чергу свідчить по здійснення господарських взаємовідносинах в межах його господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними первинними документами, що є свідченням добросовісності Позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів.

Згідно з витягу бази Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ "ІНФОРМ СЕРВІС ТЕХНОЛОДЖІ" (35379551) - КВЕД 74.11.2 нотаріальні та інша юридична діяльність; ТОВ "ТКФ "АДАМАНТ" (36129136) - Код КВЕД 74.14.0 Консультування з питань комерційної діяльності та управління.

Суд звертає увагу, що згідно з витягів з ЄДР контрагенти Позивача здійснювали господарську діяльність та могли надавати, як юридичні так і консультаційні послуги.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Законом, що визначає платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету є Закон України "Про податок на додану вартість".

У відповідності ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу вказаної правової норми та обставин справи суд приходить до висновку, що достатніми підставами для включення ТОВ "Астеліт" до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів та послуг; використання зазначених товарів та послуг у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Судом встановлено, що позивач в податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень та травень 2010 року в складі податкового кредиту відобразив суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант", та які сплачені (нараховані) ним, у зв'язку з придбанням юридичних послуг.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) -в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Закон України "Про податок на додану вартість" передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями (підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно вимог підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ТОВ "Інформ Сервіс Технолоджі" та ТОВ "ТФК "Адамант" були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право на нарахування податку на додану вартість та складання податкових накладних на кожну повну або часткову поставку послуг; в свою чергу податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам встановленим підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

У разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому слід ураховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", згідно з якою відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Суд звертає увагу, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи Відповідачем не надано переконливих доказів про те, що контрагентів Позивача було ліквідовано або припинено підприємницьку діяльність даних контрагентів під час укладання та виконання договорів.

Вищим адміністративним судом України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

На переконання суду, Закон України "Про податок на додану вартість" не ставить в залежність право покупця на податковий кредит від факту декларування продавцем податкових зобов'язань за проведеними господарськими операціями.

Крім того, суд звертає увагу про неможливість порушення позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", що регулює питання складання податкової накладної, оскільки в межах спірних правовідносин позивач податкових накладних не складав.

Таким чином, на думку суду, ТОВ "Астеліт" правомірно сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за квітень та травень 2010 року, а висновки Акта перевірки про порушення позивачем підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" є помилковими, відтак визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 925 834,00 грн. є протиправним.

Відповідно до пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" штрафні санкції накладаються на платника податків за порушення податкового законодавства.

Оскільки суд встановив відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, то накладення штрафних санкцій на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у розмірі 462 917,00 грн. є також протиправним.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду переконливі докази того, що вищезазначені договори укладені з метою настання реальних обставин, а тому, висновки викладені в Акті перевірки є помилковими та викладеними з порушенням норм податкового права.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Окрім вищевикладеного, суд звертає увагу, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками/продавцями товару (послуг) податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару (послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.07.2013 року по справі № К/800/27746/13.

Крім того, за п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - Позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даним товариствами, до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Не надано також добутих у визначений процесуальним законодавством спосіб доказів підробки документів або складання фіктивних документів на підтвердження здійснених позивачем господарських операцій. Зазначене вказує на необґрунтованість тверджень відповідача про фіктивність проведених позивачем господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2008 року по справі № К-23642/07.

Також, суд звертає увагу й на принцип індивідуальної юридичної відповідальності, що закріплений статтею 61 Конституції України.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії». У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що придбання позивачем у контрагента товарів та послуг безпосередньо пов'язане із його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

На думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагентами, тому висновки акта перевірки є помилковими, а зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість - протиправним.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків від 25 листопада 2010 року №/0 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Податковим органом не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у місті Києві по роботі з великими платниками податків від 25 листопада 2010 року №/0

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Астеліт" судові витрати у розмірі 3,40 грн. (три гривні сорок копійок).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук