Справа № 810/4416/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року (13:41 год.) м. Київ №810/4416/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнесхолдинггруп" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко М.В., довіреність №20/08 від 20.08.2015

від відповідача: Кальковець В.Л., довіреність №453/10/10-07-10-06 від 19.01.2015

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнесхолдинггруп" (далі - позивач) з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.06.2015 № та №.

Позовні вимоги мотивовані необґрунтованістю висновків акту перевірки від 27.05.2015 №950/10-07-22-05-12/37705096 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесхолдинггруп» з питань дотримання вимог правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка () за період із 01.09.2014 по 30.09.2014 та ТОВ «ССК Груп» () за період із 01.12.2014 по 31.01.2015», зокрема, відповідачем не було встановлено порушення податкового обліку позивачем з питань декларування податкового кредиту та зобов'язань, як і не встановлено таких порушень з боку ФГ «Маслянка» та ТОВ «ССК Груп», а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на основі виключно непрямих доводів, заснованих на безпідставних висновках відповідача, які мають суто формальний характер і не враховують об'єктивні обставини.

Позивач зазначає, що документи первинного бухгалтерського обліку по взаємовідносинах з контрагентами ФГ «Маслянка» та ТОВ «ССК Груп» складені на виконання реальних господарських операцій згідно договорів, що були виконані у повному обсязі сторонами в натурі, а не лише відображені на папері. В той же час, відповідачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами ані фіктивний (протиправний) характер діяльності підприємств-контрагентів, ані наявність у ТОВ «Бізнесхолдинггруп» чи його контрагентів умислу, а також вчинення ними конкретних дій по реалізації такого умислу на документування господарської операції без реального її проведення з метою формування показників податкової звітності та отримання переважно податкової, а не підприємницької вигоди.

Позивач стверджує, що дані податкового обліку ТОВ «Бізнесхолдинггруп», у тому числі відомості щодо нарахування та декларування податкового кредиту повністю підтверджуються податковими накладними, складеними відповідно до вимог чинного законодавства України, які опосередковують участь позивача у реальних господарських операціях, що пов'язані з фактичними наслідками позивача, змінами у складі та вартості активів позивача, спрямовані на досягнення реального результату, який використовується позивачем у його господарській діяльності, а тому позивачем не було порушено вимоги п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідач позов не визнав, зазначив, що перевіркою позивача не підтверджено реальність здійснення господарських відносин між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» з ФГ «Маслянка», а тому первинні документи, виписані ФГ «Маслянка» на адресу ТОВ «Базнесхолдинггруп» не мають юридичної сили та доказовості, у зв'язку з відсутністю ФГ «Маслянка» за податковою адресою, неможливістю встановлення фактичного місцезнаходження підприємства та місць виконання його зобов'язань, відсутністю первинних документів для підтвердження товарності та реальності здійснення господарських операцій за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, номенклатура та обсяг реалізованих робіт та послуг свідчать про фізичну неможливість здійснення такого об'єму господарської діяльності двома особами ФГ «Маслянка» без наявності основних засобів, допоміжних послуг та без залучення орендованих земельних ділянок, відсутністю у ФГ «Маслянка» необхідних умов для здійснення господарських операцій (відсутні основні фонди, трудові ресурси, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби).

З приводу взаємовідносин позивача з ТОВ «ССК Груп» відповідач зазначає, що перевіркою достовірності визначення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по даних взаємовідносинах, встановлено, що до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують якість, безпеку тощо товарів (зерна гречки), а саме: паспорту якості, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи, сертифікатів, виданих Міністерством охорони здоров'я України, довідки Держспоживстандарту України, сертифікатів відповідності, а надані товарно-транспортні накладні не містять конкретну адресу навантаження та розвантаження товару. Крім того, на момент перевірки не встановлено факт використання придбаного у ТОВ «ССК Груп» зерна гречки у власній господарській діяльності ТОВ «Бізнесхолдинггруп».

Представник позивача в судовому засіданні по справі адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні по справі проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнесхолдинггруп» (ідентифікаційний код - 37705096, місцезнаходження - 08660, Київська область, Васильківський район, село Ксаверівка, вулиця Центральний майдан, будинок 4) зареєстроване 11.10.2011 в якості юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД №075727 (т.1, а.с.13).

Відповідно до свідоцтва №200041493 серії НВ №283372 про реєстрацію платника податку на додану вартість позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 12.04.2012 (т.1, а.с.14).

В період з 14.05.2015 по 20.05.2015 посадовими особами відповідача на підставі направлення від 14.05.2015 №140/22-05, виданого Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, наказу Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №164 від 14.05.2015, згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнесхолдинггруп» з питань дотримання вимог правильності обчислення, повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка () за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 та ТОВ «ССК Груп» () за період з 01.12.2014 по 31.01.2015.

Результати перевірки оформлені актом перевірки від 27.05.2015 року №950/10-07-22-05-12/37705096 (далі - акт перевірки) (т.1, а.с.25-43).

Під час проведення перевірки позивача відповідачем було використано інформацію, що надійшла з інших ДПІ, а саме податкову інформацію Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області від 19.12.2014 №24712/7/08-32-22-11-14 щодо взаємовідносин ФГ «Маслянка» з ТОВ «Бізнесхолдинггруп» та ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві від 09.04.2015 №455/26-59-22-03/39008075 щодо взаємовідносин ТОВ «ССК ГРУП» з платниками податків за грудень 2014 року.

На сторінці 12 акту перевірки зазначено, що операції між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» та ФГ «Маслянка» не мають реального характеру (факту поставки товару постачальником для покупця) відповідно при подальшій реалізації соняшника від ТОВ «Бізнесхолдинггруп» покупцю ТОВ «Овостар» та не мають реального характеру (факту поставки) (т.1, а.с.30-зворотній бік).

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Бізнесхолдинггруп» безпідставно сформовано доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по взаємовідносинах з ТОВ «Овостар» за 2014 рік на суму 3190209,00 грн., які не можуть розглядатись в якості належного підтвердження доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, оскільки надані первинні документи не мають статусу юридично значимих, чим порушено вимоги пп.14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України. Зазначене за висновками відповідача призвело до завищення доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на суму 3190209,00 грн. (т.1, а.с.31).

Крім того, в акті перевірки зазначено, що на момент перевірки не встановлено факт використання придбаного від ТОВ «ССК Груп» зерна гречки в кількості 170 тон на загальну суму 1360000,00 грн., в тому числі ПДВ 226666,67 грн. у власній господарській діяльності ТОВ «Бізнехолдинггруп» (т.1, а.с.34).

У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою ТОВ «Бізнесхолдинггруп» встановлені такі порушення:

1. Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських відносин ТОВ «Бізнесхолдинггруп» з ФГ «Маслянка» при придбанні соняшника та подальшій реалізації на ТОВ «Овостар» за вересень 2014 року.

2. Податкові зобов'язання, сформовані ТОВ «Бізнесхолдинггруп» по взаємовідносинах з ТОВ «Овостар» за вересень 2014 року, підлягають зменшенню до 0,0 грн.

3. Податковий кредит, сформований ТОВ «Бізнесхолдинггруп» по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка» за вересень, грудень 2014 року, підлягає зменшенню до 0,0 грн.

4. пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.11 ст. 138, пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 пп. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму у сумі 253763,00 грн., в тому числі по періодам: за 2014 рік в сумі 253763,00 грн.

5. пп. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України , в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 281959,00, в тому числі по взаємовідносинах з ФГ Маслянка за грудень 2014 року на суму 55292,00 грн.; по взаємовідносинах з ТОВ «ССК Груп» за грудень 2014 року на суму 226667,00 грн.

Висновки акту перевірки покладено Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 10.06.2015:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 352448,75 грн., в тому числі за основним платежем 281959,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 70489,75 грн. (т.1, а.с.44);

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 317203,75 грн., в тому числі за основним платежем 253763,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 63440,75 грн. (т.1, а.с.45).

Скориставшись правом адміністративного оскарження позивач звернувся зі скаргою на податкові повідомлення-рішення №15 від 17.06.2015 до Головного управління ДФС у Київській області (т.1, а.с.173-176).

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області №2037/10/10-36-10-01-04 від 28.07.2015 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 10.06.2015 №, № - без змін (т.1, а.с.46-51).

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог судом встановлено, що ТОВ «Бізнесхолдинггруп» мало господарські відносини з контрагентами ФГ «Маслянка» та ТОВ «ССК Груп».

Між позивачем (покупець) та ФГ «Маслянка» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №09/09 від 09.09.2014 (т.1, а.с.56).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору постачальник приймає на себе зобов'язання передати, а покупець - прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (товар) в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.1.2 договору №09/09 для цілей цього договору під сільськогосподарською продукцією розуміється соняшник. Вимоги щодо якості сільськогосподарської продукції встановлюються цим договором відповідно до чинного законодавства.

Загальна кількість (вага) сільського господарської продукції, яку продавець зобов'язується передати покупцеві, становить 1000 т. (п. 2.1 Договору №09/09).

Якість сільськогосподарської продукції, що постачається за цим договором, повинна відповідати вимогам відповідного ДСТУ (п. 2.3 Договору №09/09).

Кінцева якість сільськогосподарської продукції визнається згідно результатів аналізу, проведеного акредитованою лабораторією з вибором покупця під час приймання сільськогосподарської продукції в пункті призначення (п. 2.4 Договору №09/09).

Згідно з пунктом 3.3 Договору №09/09 покупець здійснює розрахунок за товар після його отримання.

Відповідно до пункту 3.2 договору №09/09 загальна сума складає 4 160 001,60 грн.

Відвантаження товару здійснюється з території Фруктовської та Новенської сільської ради само вивозом (п. 3.6 Договору №09/09).

Цей договорів вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та дії до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що випливають з даного договору (п. 5.1 Договору №09/09).

На виконання вимог договору №09/09 від 09.09.2014 позивач у вересні 2014 року отримав 1000 тон соняшнику на загальну суму 4160001,60 грн., в тому числі ПДВ 693333,60 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 15 від 10.09.2014 в кількості 300 тонн на суму 1275001,20 грн., в тому числі ПДВ 212500,20 грн.; № 17 від 12.09.2014 року в кількості 400 тонн на суму 1640001,6 грн., в тому числі ПДВ 273333,60 грн., № 17 від 12.09.2014 року в кількості 300 тонн на суму 1244998,80 грн., в тому числі ПДВ 207499,80 грн.; (т.1, а.с.81-83).

ФГ «Маслянка» були виставлені рахунки на оплату за поставлений товар - №2 від 10.09.2014 на суму 1275001,20 грн., в тому числі ПДВ 212500,20 грн.; №3 від 11.09.2014 на суму 1244998,80 грн., в тому числі ПДВ 207499,80 грн.; №4 від 12.09.2014 на суму 1640001,60 грн., в тому числі ПДВ 273333,60 (т.1, а.с.84-86).

Позивачем було оплачено поставлений товар (соняшник 1000 т.) частково на загальну суму 833016,00 грн., що підтверджується виписками по банківському рахунку позивача за 16.10.2014 та 21.10.2014 (т.1, а.с.87,88) та платіжними дорученнями №118, 116, 114, 115 від 25.09.2014, (т.1, а.с.89-92).

Кредиторська заборгованість по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка» відображена позивачем в оборотно-сальдовій відомості по рахунку №63 за вересень 2014 року (т.1, а.с.96).

Відповідно пояснень позивача постачання товару (соняшнику) згідно договору купівлі-продажу №09/09 від 09.09.2014 здійснювалось самостійно ФГ «Маслянка» власним транспортом, а товарно-транспортні накладні ТОВ «Бізнезхолдинггруп» не передавались (т.2, а.с.134).

Крім того, суд звертає увагу, що доставка товару ФГ «Маслянка» самостійно шляхом самовивозу відповідає положенням пункту 3.6 договору №09/09 від 09.09.2014.

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) на загальну суму 4160001,60 грн. і сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у розмірі 693333,60 грн. позивач отримав від ФГ «Маслянка» податкові накладні: №1/2 від 10.09.2014, №2/2 від 11.09.2014, №3/2 від 12.09.2014 (т.1, а.с.75-77).

Отримання вказаних податкових накладних підтверджується реєстрами виданих та отриманих податкових накладних за вересень та грудень 2014 року (т.1, а.с. 64, 79).

Суми ПДВ у загальному розмірі 693333,6 грн. за податковими накладними, що були виписані ФГ «Маслянка», були включені позивачем до складу податкового кредиту за вересень та грудень 2014 року.

Позивачем було віднесено до складу витрат за 2014 рік вартість придбаної сільськогосподарської продукції по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка» у розмірі 3466668,00 грн., що підтверджується актом перевірки (т.1 а.с.32).

Товари, отримані позивачем від ФГ «Маслянка», були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», що підтверджується таблицею придбаного та реалізованого товару (т.2, а.с.59-62).

Крім того, позивачем в підтвердження доставки товарів надано оборотно-сальдову відомість по рахунку №281 «Рух товару по складу за вересень 2014 року» (т.2, а.с.120-121).

Також, між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ССК ГРУП" (продавець) було укладено договір поставки №564-14 від 12.12.2014 (т.1, а.с.57).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору постачальник приймає на себе зобов'язання передати, а покупець - прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (товар) в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.1.2 Договору №564-14 для цілей цього договору під сільськогосподарською продукцією розуміється зерно гречки. Вимоги щодо якості сільськогосподарської продукції встановлюються цим договором відповідно до вимог чинного законодавства.

Загальна кількість (вага) сільськогосподарської продукції, яку продавець зобов'язується передати покупцеві становить - 170 т. (п. 2.1 Договору №564-14).

Якість сільськогосподарської продукції, що постачається за цим договором, повинна відповідати вимогам відповідного ДСТУ (п. 2.3 Договору №564-14).

Кінцева якість сільськогосподарської продукції визнається згідно результатів аналізу, проведеного акредитованою лабораторією з вибором покупця під час приймання сільськогосподарської продукції в пункті призначення (п. 2.4 Договору №564-14).

Відповідно до пункту 3.2 Договору №564-14 ціна всього товару складає 1 360 000,00 грн. з ПДВ (один мільйон триста шістдесят гривень 00 копійок).

Згідно з пунктом 3.3 Договору №564-14 покупець здійснює розрахунок за товар після його отримання.

Цей договорів вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та дії до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що випливають з даного договору (п. 5.1 Договору №564-14).

На виконання вимог договору №564-14 від 12.12.2014 ТОВ «СКК ГРУП» було поставлено позивачу товар на загальну суму 1360000,00 грн., у тому числі ПДВ - 226666,67 грн., що підтверджується видатковими накладними: №2412/18 від 25.12.2014 про поставку товару в кількості 83 тонни на суму 664000 грн., в тому числі ПДВ 110666,67 грн.; № 2419/19 від 25.12.2014 про поставку товару в кількості 87 тонн на суму 696000 грн., в тому числі ПДВ 116000 грн. (т.1, а.с.60-61).

ТОВ «ССК ГРУП» було виставлено рахунки на оплату за поставлений товар, а саме - №2412/19, 2412/18 від 25.12.2014 (т.1, а.с.62).

Поставлені від ТОВ «СКК Груп» товари були оплачені у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №219 від 15.01.2015 на суму 40000,00 грн., №229 від 16.01.2016 на суму 28000,00 грн. (т.1, а.с.73, 74) та квитанціями до прибуткового касового ордеру № 15 від 25.02.2015 на суму 15000,00 грн., №16 від 26.02.2015 на суму 50000,00 грн., №14 від 24.02.2015 на суму 132000,00 грн., №13 від 23.02.2015 на суму 20000,00 грн., №11 від 21.02.2015 на суму 50000,00 грн., №12 від 22.02.2015 на суму 50000,00 грн., №10 від 20.02.2015 на суму 48000,00 грн., №9 від 19.02.2015 на суму 97000,00 грн., №7 від 17.02.2015 на суму 100000,00 грн., №8 від 18.02.2015 на суму 150000,00 грн., №6 від 16.02.2015 на суму 150000,00 грн., №5 від 12.02.2015 на суму 240000,00 грн., №17 від 27.02.2015 на суму 90000,00 грн., №19 від 28.02.2015 на суму 100000,00 грн. (т.2, а.с.113-119).

Згідно умов договору поставка товару здійснювалась ТОВ «СКК Груп», в підтвердження чого до суду надано копії товарно-транспортних накладних №00025-1, №00025-2, №00025-3, №00025-4, №00025-5 від 25.12.2014 (т.1, а.с.68-72).

За фактом настання першої з подій (отримання товару покупцем) та на підтвердження розрахунків на загальну суму 1360000,00 грн. і сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у розмірі 226666,67 грн. позивач отримав від ТОВ «СКК ГРУП» податкові накладні №2402 від 25.12.2014 на суму 664000 грн., в тому числі ПДВ 110666,67 грн. та №2403 від 25.12.2014 на суму 696000 грн., в тому числі ПДВ 116000 грн. (т.1, а.с.58-59).

Отримання вказаних податкових накладних позивачем підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2014 року (т.1, а.с.64).

Суми сплаченого ПДВ у загальному розмірі 226666,67 грн. за податковими накладними, що були виписані ТОВ «СКК ГРУП», були включені позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2014 року.

Позивачем було віднесено до складу витрат за 2014 рік вартість придбаних товарів по взаємовідносинах з ТОВ "СКК ГРУП" у розмірі 1133333,33 грн., що підтверджується актом перевірки (т.1 а.с.33 - зворотній бік).

Товари, отримані позивачем від ТОВ "СКК ГРУП", були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №63, що підтверджується відомістю аналітичного обліку рахунку №63 (т.1, а.с.67) та оборотно-сальдовими по рахунку №631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», а також таблицею придбаного та реалізованого товару в розрізі контрагента ТОВ «СКК ГРУП (т.2, а.с.61).

Крім того, на підтвердження реальності здійснення операції позивачем надано посвідчення про якість крупи №000726 віл 26.12.2014 та сертифікат відповідності №UA1.049.Х003682-14 (т.1, а.с.177-178).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «СКК ГРУП» та ФГ «Маслянка» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, податкові накладні, виписані контрагентами, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «СКК ГРУП» та ФГ «Маслянка», непідтвердження їх первинними документами, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в Листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Під час встановлення реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами слід мати на увазі те, що документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Також податкове законодавство не ставить у залежність виникнення права на податковий кредит у платника податків від наявності чи відсутності контрагента платника податків за місцем реєстрації. А відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для беззаперечного висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договором поставки, який був укладений позивачем з його контрагентом

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду від 15.01.2016 по справі К/9991/56051/11 (реєстраційний номер в Єдиному держаному реєстрі судових рішень 43308246)

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, оскільки фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі неповного аналізу податкової звітності позивача та не враховано первинних документів, що були подані на вимогу податкового органу.

Суд зазначає, що податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що придбаний у ТОВ «СКК ГРУП» та ФГ «Маслянка» товар позивачем був використаний у господарській діяльності позивача, а саме реалізований контрагентам-покупцям позивача, зокрема, ТОВ «ОВОСТАР», ПП «Фінн 9», ТОВ «Промотрейд» та ТОВ «УкрФенікс».

Перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з ТОВ «СКК ГРУП» та ФГ «Маслянка», судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії АД №075727 від 18.10.2011 та довідки органів статистики серії АА №453327 від 13.10.2011 основним видом економічної діяльності позивача є: 01.11.0 вирощування зернових та технічних культур, 51.21.0 оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин, 15.61.0 виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості (т.1, а.с.13,15).

Позивачем до матеріалів справи долучені копії документів, що підтверджують право оренди позивача об'єкту нерухомого майна - складу площею 300 кв.м. в період взаємовідносин позивача з ФГ «Маслянка» та ТОВ «СКК ГРУП», що знаходиться за адресою: Київська область, місто Узин, вулиця Червоноармійська, будинок 187, а саме договір оренди нежитлового приміщення №03/12-1 від 03.12.2014 (т.1, а.с.52-54) та договір оренди нежитлового приміщення №02/12-1 від 02.12.2013 (т.2, а.с.127-128), акт приймання-передачі приміщення від 02.12.2013 (т.2, а.с.129), а на підтвердження наявності трудових ресурсів на здійснення власної господарської діяльності позивачем надано суду копію податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і суми утриманого з них податку за 2 квартал 2015 року (т.1, а.с.55).

Таким чином, в період взаємовідносин позивача з ТОВ «СКК ГРУП» та ФГ «Масляна», позивач орендував нежитлові приміщення за адресою: Київська область, місто Узин, вулиця Червоноармійська, будинок 187, де знаходяться орендовані позивачем приміщення, а саме склад площею 300 кв.м., в якому позивач здійснює зберігання сільськогосподарської продукції.

На підтвердження факту використання товарів, отриманих від ТОВ «СКК ГРУП» для виконання зобов'язань перед власними контрагентами-покупцями позивачем до матеріалів справи додано копії договорів, зокрема:

- договору купівлі-продажу №24/02 від 24.02.2015, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» (продавець) та ТОВ «Промо-Трейд» (покупець) (т.1, а.с.187);

- договору купівлі-продажу №22/01 від 22.01.2015, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» (продавець) та ТОВ «Промо-Трейд» (покупець) (т.1, а.с.198);

- договору купівлі-продажу №25/12 від 25.12.2014, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» (продавець) та ПП «ФІНН 9» (покупець) (т.1, а.с.192);

- договору купівлі-продажу №11/02 від 11.02.2015, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» (продавець) та ПП «ФІНН 9» (покупець) (т.1, а.с.195);

- договору купівлі-продажу №14/01 від 14.01.2015, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» (продавець) та ТОВ «УКРФЕНІКС» (покупець) (т.1, а.с.183).

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано копії посвідчення про якість крупи №000726 від 26.12.2014, сертифікат відповідності серії ДЇ реєстр. №UA1.049.Х003682-14 від 13.05.2014, договору на переробку зерна гречки №1 від 14.01.2015, укладеного між ТОВ «Бізнесхолдинггруп» та КП «Білоцерківхлобопродукт», протоколу випробувань №2287 ПР від 31.10.2014, висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №05.03.02-04/57857 від 16.09.2014 (т.1, а.с.177-182), з яких вбачається, що придбаний у ТОВ «СКК ГРУП» товар - зерно гречки, був доведений до круп'яних кондицій та перероблений в гречану крупу, яка в подальшому реалізована контрагентам позивача ТОВ «УКРФЕНІКС», ПП «ФІНН 9» та ТОВ «Промо-Трейд».

На підтвердження реальності продажу товарів, придбаних у ТОВ «СКК ГРУП» позивачем надано до суду накладні на отримання товарів:

ТОВ «Укрфенікс»: №1 від 02.02.2015 на 22 тони крупи гречаної на суму 330000,00 грн., в т.ч. ПДВ 55000,00 грн., №3 від 26.01.2015 на 22 тони крупи гречаної на суму 330000,00 грн., в т.ч. ПДВ 55000,00 грн.(т.1, а.с.184-185).

ТОВ «Промо-Трейд»: №7 від 24.02.2015 на 15 тон крупи гречаної на загальну суму 292500,00 грн., в т.ч. ПДВ 48750,00 грн., №2 від 22.01.2015 на 17 тон крупи гречаної на загальну суму 258400,01 грн., в т.ч. ПДВ 43066,67 грн. (т.1, а.с.197)

ТОВ «ФІНН 9»: №1 від 12.01.2015 на 22 тони крупи гречаної на загальну суму 352000,00 грн., в т.ч. ПДВ 58666,67 грн., №3 від 11.02.2015 на 22 тони крупи гречаної на загальну суму 319000,00 грн., в т.ч. 53166,67 грн., (т.1, а.с.191, 194).

Також на підтвердження реальності вказаних господарських операцій між позивачем та контрагентами-покупцями до суду надано копії товарно-транспортних накладних про доставку товарів, яка здійснювалась перевізником ТОВ «Голд Транс» та заявки на завантаження товару (т.2, а.с.124-126).

На підтвердження факту використання, придбаних товарів від ФГ «Маслянка» позивачем надано копію договору №ОВ-12/09/14-9 від 10.09.2014 про поставку соняшника, укладеного між ТОВ «Біхнесхолдинггруп» та ТОВ «Овостар» (т.2, а.с.130-131) та копію договору поставки №ОВ-18/03/14-1 від 17.03.2014 про поставку товару - соняшнику (т.2, а.с.132-133).

На виконання вимог даних договорів ТОВ «Бізнесхолдинггруп» поставлено (відвантажено) ТОВ «Овостар» 817,03 тонни соняшника на загальну суму 1348952,84 грн., що підтверджується видатковими накладними: №4 від 10.09.2014 на 132,260 тонн в сумі 568718,00 грн., в т.ч. ПДВ 94786,33 грн.(т.2, а.с.152), №5 від 11.09.2014 на 56,86 тонн в сумі 237970,15 грн.,в тому числі ПДВ 39661,69 грн. (т.1, а.с.201), №6 від 12.09.2014 на 28,18 тонн на суму 97901,45 грн., в тому числі ПДВ 16316,91 грн. (т.1, а.с.206), №7 від 12.09.2014 на 4,72 тонн на суму 18446 грн., в тому числі ПДВ 3074,34 грн. (т.1, а.с.209), №8 від 14.09.2014 на 31,82 тонн на суму 129630,98 грн., в тому числі ПДВ 21605,16 грн. (т.1, а.с.212), №9 від 15.09.2014 на 36,48 тонн на суму 146581,39 грн., в тому числі ПДВ 24430,23 грн. (т.1, а.с.216), №9-1 від 15.09.2014 на 12,20 тонн на суму 49704,85 грн., в тому числі ПДВ 8284,14 грн. (т.1, а.с.220), №11 від 16.09.2014 на 57,32 тонн на суму 239895,20 грн., в тому числі ПДВ 39982,53 грн. (т.1, а.с.223), №12 від 16.09.2014 на 73,10 тонн на суму 277353 грн., в тому числі ПДВ 46225,51 грн. (т.1, а.с.228), №13 від 17.09.2014 на 16,04 тонн на суму 57021,29 грн., в тому числі ПДВ 9503,55 грн. (т.1, а.с.233), №14 від 17.09.2014 на 108,02 тонн на суму 434750,64 грн., в тому числі ПДВ 72458,44 грн. (т.1, а.с.236), №15 від 18.09.2014 на 47,64 тонн на суму 1864483,38 грн., в тому числі ПДВ 31080,56 грн. (т.2, а.с.1), №16 від 18.09.2014 на 46,84 тонн на суму 183348,19 грн., в тому числі ПДВ 30558,03 грн. (т.2, а.с.6), №17 від 18.09.2014 на 18,64 тонн на суму 77082,8 грн., в тому числі ПДВ 12847,13 грн. (т.2, а.с.10), №18 від 18.09.2014 на 26,60 тонн на суму 108528,18 грн., в тому числі ПДВ 18088,56 грн. (т.2, а.с.13), №19 від 18.09.2014 на 41,38 тонн на суму 168830,22 грн., в тому числі ПДВ 28138,27 грн. (т.2, а.с.16), №20 від 19.09.2014 на 4,96 тонн на суму 19455 грн., в тому числі ПДВ 3242,5 грн. (т.2, а.с.20), №21 від 20.09.2014 на 25,26 тонн на суму 97669,28 грн., в тому числі ПДВ 16278,20 грн. (т.2, а.с.23), №22 від 20.09.2014 на 15,30 тонн на суму 62507,14 грн., в тому числі ПДВ 10417,86 грн. (т.2, а.с.29), №23 від 22.09.2014 на 24,3 тонн на суму 90899,2 грн., в тому числі ПДВ 15149,87 грн.(т.2, а.с.32), №24 від 30.09.2014 на 9,06 тонн на суму 32427,46 грн., в тому числі ПДВ 544,58 грн. (т.2, а.с.35) та реєстрами накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку №Ж-00000387 від 11.09.2014 (т.1, а.с.202), Ж-00000402 від 12.09.2014 (т.1, а.с.207), Ж-00000403 від 12.09.2014 (т.1, а.с.210), Ж-00000427 від 14.09.2014 (т.1, а.с.213), Ж-00000443 від 15.09.2014 (т.1, а.с.217), Ж-00000442 від 15.09.2014 (т.1, а.с.221), Ж-00000448 від 16.09.2014 (т.1, а.с.224), Ж-00000451 від 16.09.2014 (т.1, а.с.229), Ж-00000461 від 17.09.2014 (т.1, а.с.234), Ж-00000462 від 17.09.2014 (т.1, а.с.237), Ж-00000473 від 18.09.2014 (т.2, а.с.2), Ж-000474 від 18.09.2014 (т.2, а.с.7), Ж-00000475 від 18.09.2014 (т.2, а.с.11), Ж-00000476 від 18.09.2014 (т.2, а.с.14), Ж-00000477 від 18.09.2014 (т.2, а.с.17), Ж-00000485 від 19.09.2014 (т.2, а.с.21), №00000500 від 20.09.2014 (т.2, а.с.24), Ж-00000501 від 20.09.2014 (т.2, а.с.30), Ж-00000521 від 22.09.2014 (т.2, а.с.33), Ж-00000554 від 30.09.2014 (т.2, а.с.36).

Транспортування товару (соняшнику) до ТОВ «ОВОСТАР» здійснювалось за рахунок ТОВ «Бізнесхолдинггруп» із залученням автомобільних перевізників, а на підтвердження факту транспортування товару були оформлені товарно-транспортні накладні (т.1, а.с. 203-205, 208, 211,214, 215, 218, 219, 222, 225-227, 230-232, 235, 238-243, т.2, а.с.3-5, 8-9, 12, 15, 18-19, 22, 25-28, 31, 34,37, 144, 146-150, 153-157).

Оплата контрагентом ТОВ «Овостар» поставленого товару на користь позивача здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями, що були долучені до матеріалів справи (т.2, а.с.158-169).

Також частину продукції, а саме 56,68 тон соняшнику було реалізовано позивачем ТОВ «Биоил Универсал Украина» в грудні 2014 року, на підтвердження чого суду надано копію договору купівлі-продажу №171-532 від 02.12.2014 (т.2, а.с.135-138) та видаткову накладну №1 від 02.12.2014 на 61,5000 тонн в сумі 382835,29 грн., в тому числі ПДВ 63805,88 грн. (т.2, а.с.139), податкову накладну №1 від 02.12.2014 (т.2, а.с.140), товарно-транспортну накладну (т.2, а.с.142).

З приводу порушень пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.11 ст. 138, пп. 139.1.1, пп. 139.1.9 пп. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму у сумі 253763,00 грн. за 2014 рік, суд зазначає таке.

В пункті 3.1.2 акту перевірки зазначено, що оприбуткований в вересні 2014 року від ФГ «Маслянка» соняшник в кількості 1000,00 тонн в подальшому частково реалізований ТОВ «Овостар» в кількості 938,60 тонн, а на момент перевірки не встановлено факту використання придбаного від ФГ «Маслянка» соняшника в кількості 61,4 т (1000т-938,6 т) на загальну суму 331750,80 грн., в тому числі ПДВ 55291,80 грн. у власній господарській діяльності ТОВ «Бізнесхолдинггруп».

Відповідно до абз.1 п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну) (п. 138.8 ст. 138 ПК України)

Згідно з пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положенням п. 138.1 ст. 138 ПК України встановлено, що суми витрат, не віднесені до складу витрат минулих звітних податкових періодів у зв'язку з втратою, знищенням або зіпсуттям документів, що підтверджують здійснення витрат, установлених цим розділом, та підтверджених такими документами у звітному податковому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу).

В силу положень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено реальність здійснених господарських операцій між позивачем та ФГ «Маслянка» та використання отриманих товарів в господарській діяльності позивача для реалізації останніх контрагенту ТОВ «Овостар», що підтверджується належними первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, оформленими згідно з вимогами законодавства, чинного на період дії спірних правовідносин.

А тому, з огляду на вищевикладене, позивачем правомірно включено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік, собівартість придбаного у ФГ «Маслянка» товару на загальну суму 3466668,00 грн., а саме витрати щодо придбання соняшнику в кількості 61,4 тонни на загальну суму 331750,80, в тому числі ПДВ 55291,80 грн., а відповідно висновки відповідача про заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 253763,00 грн. за 2014 рік в сумі 253763,00 грн. є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника товарів, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ "СКК ГРУП" та ФГ "Маслянка" останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та його керівництва, на момент господарських відносин з позивачем, були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягами з ЄДР від 28.01.2016 (т.2, а.с.107-112) та витягом з ЄДР на ФГ «Маслянка» від 04.09.2014 (т.1, а.с.163-165) і випискою з ЄДР на ТОВ «СКК Груп» від 26.11.2014 (т.1, а.с.128), а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також факту суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Суд зазначає, що акт перевірки хоча й містить опис договірних правовідносин позивача з його контрагентами (договорів, податкових, видаткових, товарно-транспортних накладних, доказів оплати), проте не надає дослідженим документам належної оцінки, не містить аналізу дотримання контрагентами позивача податкової дисципліни у спірних правовідносинах, а висновки щодо відсутності реального здійснення операцій контрагентами базуються виключно на підставі податкової інформації, що надійшла від інших податкових органів.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження фіктивності здійснених позивачем чи його контрагентами господарських операцій.

Таким чином, в основу збільшення позивачу грошових зобов'язань не може бути покладено висновки податкових інформацій, що надійшли з інших органів державної фіскальної служби, без фактичного встановлення порушень податкового законодавства самим позивачем.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ "СКК ГРУП" та ФГ «Маслянка», їх реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстав для висновків про завищення позивачем податкового кредиту в період, що перевірявся на загальну суму 281959,00 грн., в тому числі по взаємовідносинах з ФГ «Маслянка» за грудень 2014 року на суму 55292,00 грн.; по взаємовідносинах з ТОВ «ССК Груп» за грудень 2014 року на суму 226667,00 грн. - немає.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 16.06.2015 № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 488,00 грн. згідно квитанції № 0.0.428913582.2 від 31.08.2015 (т.1, а.с.2), в той же за подання даного адміністративного позову необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 487,20, а тому позивачем здійснено переплату судового збору на 0,80 грн.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн. підлягають стягненню з Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, відповідно до положень статті 94 КАС України.

Судом 02.02.2016 проголошені вступна та резолютивна частина постанови, а 08.02.2016 постанова складена у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 10.06.2015 №, №.

3. Стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнесхолдинггруп» (ідентифікаційний код - 37705096, місцезнаходження - 08660, Київська області, Васильківський район, село Ксаверіка, вулиця Центральний майдан, будинок 4) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код - 38692984, місцезнаходження 08600, м. Васильків, вул. Декабристів, 45).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.