Справа № 808/6712/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"13" квітня 2016 р. справа № 808/6712/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача Свідерського К.Е.,

представника відповідача Воронкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі №808/6712/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Рома,ЛТД"

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:

- № від 19 серпня 2015 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем по податку на прибуток в сумі 57 235,50 грн., в тому числі за основним платежем - 38 157,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 078,50 грн.;

- № від 19 серпня 2015 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 63 595,50 грн., в тому числі за основним платежем - 42 397,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 198,50 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з ПП "Софт Імпорт", тому позивачем правомірно включено 42 397,00 грн. до податкового кредиту.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин у справі, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову у задоволенні

позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що в період з 22.07.2015 року по 28.07.2015 року проведено документальну позапланову виїзду перевірку позивача ТОВ "ВКФ "Рома ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ПП "Оріон-Прайс", ПП "Буд-Сістем", ПП "Віва-Трейдінг", ПП "СофтІмпорт", ПП "Нікон-Торг" за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

Зокрема, предметом проведеної перевірки було дослідження взаємовідносин ТОВ "ВКФ "Рома ЛТД" з ПП "Софт Імпорт" за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., за результатами означеної перевірки було складено акт №95/08-29-22-0109/23855495 від 03.08.2015 р.

В ході перевірки відповідачем, зокрема, зазначено, що у підприємства не виникає право на віднесення сум до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування внаслідок наступного: від ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області отримано податкову інформацію, відповідно до якої встановлено здійснення фінансово-господарської діяльності ПП "Софт Імпорт" без мети настання реальних наслідків. Зазначає, що у взаємовідносинах ПП "Хол Авто" і ПП "Софт Імпорт" встановлено штучне формування податкового кредиту з ПДВ для суб'єктів господарювання - покупців по товарах (роботах, послугах), походження, рух, а також кількість та якість яких відслідкувати неможливо.

Висновок податкового органу ґрунтується на тому, що позивачем отримано податкові, видаткові накладні від ПП "Софт Імпорт" без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податку на додану вартість та податку на прибуток.

Відповідно до акта перевірки відповідачем встановлено наступні порушення:

- п. 138.2 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження підприємством за 2014 рік податку на прибуток підприємств у розмірі 38157 грн.;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість (р.18 та р.25) за 2014 рік у сумі 42 397 грн., у т.ч. по періодам: липень 2014 року на суму ПДВ - 42 397 грн.

Вказані порушення виникли внаслідок здійснення фінансово-господарських операцій з ПП "Софт Імпорт" та включення витрат по вказаним операціям при визначенні об'єкту оподаткування, що підлягає сплаті до бюджету.

На підставі акту перевірки від 03.08.2015 р. відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення № від 19 серпня 2015 року про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем по податку на прибуток в сумі 57 235,50 грн., в тому числі за основним платежем - 38 157,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями- 19 078,50 грн. та № від 19 серпня 2015 року, згідно якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 63 595,50 грн., в тому числі за основним платежем - 42 397,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21198,50 грн. (а.с.32, 33).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень-рішень відповідача №, №000149220 від 19 серпня 2015 року, з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Тобто єдиною підставою для виключення сум податку на додану вартість зі складу податкового кредиту є випадок, визначений п. 198.6 ст. 198 ПК України - не підтвердження сум податку, попередньо включених до складу податкового кредиту, відповідними документами.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є правовою підставою формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "ВКФ "Рома ЛТД" (покупець) та ПП "Софт Імпорт" (постачальник) укладено договір поставки №94/2014 від 07.07.2014 року з придбання ком'ютерних комплектуючих.

Товар поставлявся на підставі специфікації №С-1 від 07.07.2014 р., оплата здійснювалась відповідно до розрахунку №РФ-070709 від 07.07.2014 р.

Реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану платника податків та реалізацію кінцевим споживачам повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи.

ПП "Софт Імпорт" на загальну суму поставки у розмірі 254 382 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 42 397 грн. виписало видаткову накладну №ВН-150712 від 15.07.2014 р. та податкову накладну № 706 від 15.07.2014 р. на загальну суму 254 382 грн. (у т.ч. ПДВ - 42 397 грн.).

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ПП "Софт Імпорт", що підтверджується платіжним дорученням № 8355 від 16.09.2014р., наявним в матеріалах справи.

Судом встановлено, що зазначені податкові накладні було відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за липень 2014 року, що підтверджується наданим позивачем Витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №373482 від 20.10.2015р..

Факт поставки товару та перевезення вантажу підтверджується товарно-транспортною накладною від №ВН-150712 від 15.07.2014 р., подорожніми листами та посвідченнями про відрядження, наявними в матеріалах справи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна, яка оформлена належним чином та містить всю необхідну інформацію щодо транспортування товару, а саме: найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, замовника, пункт навантаження/розвантаження, найменування автомобілю, дані про водія, вартість вантажу, дані про супровідні документи, підпис та печатка перевізника.

Судом встановлено, що придбані у ПП "Софт Імпорт" товари позивач в подальшому реалізовував іншим підприємствам, а саме: ТОВ "Іт-Техноресурс", ДП "Харківстандартметрологія", ТОВ "Глас Трьош Кривий Ріг", ПАТ "Львівобленерго", ВАТ ЗМК "Запоріжсталь", ПраТ "Кримський Титан", ПАТ "Мотор Січ", ПП "Агрофірма "Славутич", ТОВ з іноземними інвестиціями "Вортекс", ТОВ "Укрчерметавтоматика" та іншим.

На підтвердження реалізації придбаних у ПП "Софт Імпорт" товарів зазначеним контрагентам-покупцям позивачем було надано: накладні, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення, довіреності на отримання товарів. Зазначеним підтверджується факт використання придбаних у ПП "Софт Імпорт" товарів позивачем у власній господарській діяльності.

Таким чином, витрати, віднесені позивачем до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств за господарськими операціями з ПП "Софт Імпорт", підтверджені відповідними первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З акту перевірки вбачається, що ПП "Софт Імпорт" перебував на час здійснення господарських операцій на податковому обліку. Податковий кодекс України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на вирок Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3050/15-К (провадження №1-ПК/522/481/15), ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, а саме фіктивне підприємство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності - ПП "Хол Авто" з метою покриття незаконної діяльності.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, а висновки акту перевірки, що ґрунтуються на наведених доказах, не можуть бути покладені у підставу прийняття податкових повідомлень-рішень, з огляду на наступне.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси містить встановлені факти створення фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності - ПП "Хол Авто".

Відповідач виходить з того, що у липні 2014 року ПП "Софт Імпорт" мав взаємовідносини з ПП "Хол Авто", проте матеріали справи не містять жодних доказів того, що товар, який був придбаний позивачем у ПП "Софт Імпорт", має відношення до ПП "Хол Авто".

Податковий орган стверджує, що єдиним постачальником у липні 2014 року є ПП "Хол Авто" (а.с.42), але не досліджує іншу діяльність ПП "Софт Імпорт", в тому числі за попередні періоди. Отже, немає підстав вважати, що вироком суду встановлено фіктивність або іншу протиправність діяльності контрагента позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не бере до уваги вирок Приморського районного суду м. Одеси Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/3050/15-К (провадження №1-ПК/522/481/15), оскільки у даному вироку не досліджувались господарські відносини між ТОВ "ВКФ "Рома ЛТД" та ПП "Софт Імпорт".

Податковий кодекс України не ставить право платника податків на формуванні витрат та віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка відповідно до ст.61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

З огляду на діюче податкове законодавство про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Наявність ознак фіктивності правочину є лише підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина друга статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні адміністративних справ.

Отже, у відповідача відсутні підстави для поширення на позивача негативних наслідків у випадку порушення податкового законодавства одним з контрагентів ПП "Софт Імпорт" - постачальника позивача. Реальність здійснення господарських операцій позивача по взаємовідносинах з ПП "Софт Імпорт" підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем.

ПП "Софт Імпорт" на час здійснення господарських операції з позивачем перебували на обліку як платники податку на додану вартість, тому позивач правомірно відніс 42 397,00 грн. до податкового кредиту.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач виконав передбачені чинним податковим законодавством умови щодо підтвердження свого права на податковий кредит та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по операціям з контрагентом ПП "Софт Імпорт", а тому висновки податкового органу щодо збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з ПДВ на суму 42 397,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 198,50 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 19 серпня 2015 року є неправомірними.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 38 157,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 19 078,50 грн. за повідомленням-рішенням № від 19 серпня 2015 року, оскільки позивачем правомірно віднесені витрати за договорами з ПП "Софт Імпорт" до складу витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування.

Так, посилання заявника апеляційної скарги на те, що згідно постанови СУ ФР ДФС у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000102 від 10.04.2013 р. за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.205, ч.3 ст.212 КК України та у відповідності до п.74.2 ст.74 ПК України, відносно ПП "Софт Імпорт" щодо фінансово-господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки належними доказами, насамперед, вироком суду, зазначені обставини не підтверджені.

Посилання заявника на порушення норм процесуального права колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду, лише якщо воно призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року задоволено клопотання заявника та відстрочено йому сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду від 11.11.2015 р. в сумі 2 658,28 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги заявником не було сплачено судовий збір в сумі 2 658,28 грн.

Отже, судовий збір в сумі 2 658,28 грн. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі №808/6712/15 залишити без змін.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 2 658 грн. 28 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун