Справа № 820/11201/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р.Справа № 820/11201/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016р. по справі № 820/11201/15

за позовом Державного підприємства "Зміївське лісове господарство"

до Державної фінансової інспекції в Харківській області , Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції ДФІ у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Зміївське лісове господарство" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд : визнати незаконною та скасувати вимогу Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції ДФІ у Харківській області від 15.10.2015 року щодо усунення порушень законодавства; стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2016 р. адміністративний позов Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" задоволено. Скасовано вимогу Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції ДФС у Харківській області №720-16/1108 від 15.10.2015 року щодо усунення порушень законодавства. Стягнуто на користь Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" судовий збір у розмірі 1218,0 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фінансової інспекції у Харківській області.

Державна фінансова інспекція в Харківській області, не погоджуючись з вказаною постановою суду , подала апеляційну скаргу , вважає постанову суду необгрунтовою та такою, що винесена з порушенням матеріального права, вказує , що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною , а тому позовні вимоги є необгрунтованими , незаконними та задоволенню не підлягають. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 року , ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову .

Державне підприємство "Зміївське лісове господарство" заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає, що під час розгляду справи судом повно та всебічно досліджені усі обставини по справі, дана їм належна оцінка та постановлено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону та просить суд апеляційної інстанції в задоволені апеляційної скарги відмовити, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016р. залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Зміївською МДФІ в Харківській області на виконання ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.07.2015 р. по справі №646/8814/15-к та на підставі направлень на проведення позапланової виїзної ревізії від 17.08.2015 р. за №118 та №119, виданих начальником Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції Жулій І.М., головним державним фінансовим інспекторам Зміївської МДФІ Почерняєвої Л.М. та Самойлової В.О., проведена позапланова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Зміївське лісове господарство", за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року, за результатами якої складено акт №720-24/10 від 11.09.2015 р. (а. с. 18-22), в якому викладено позицію перевіряючих щодо виявлених порушень.

Не погодившись із висновками ДФІ, викладеними у вказаному акті, Державне підприємство "Зміїське лісове господарство" надало заперечення від 18.02.2015 року, які не прийняті та не враховані відповідачем при винесені спірної вимоги.

13.10.2015 р. відповідач - Зміївська МДФІ в Харківській області, посилаючись на названий вище акт ревізії, видав спірну вимогу №720-16/1108. (а. с. 151).

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів правомірності та обґрунтованості мотивів, покладених в основу спірного рішення, зміст складеного органом державного фінансового контролю акту ревізії не містить належних та достатніх фактичних даних, які б достеменно засвідчували факт вчинення суб'єктом господарювання діянь, віднесених законодавцем до кола правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

У силу положень ч.1 ст.4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

З положень наведеної норми закону чітко і безумовно слідує, що законодавець надав органам державного фінансового контролю повноваження по встановленню винних у допущенні фактів порушення законодавства посадових осіб та матеріально відповідальних працівників підконтрольної установи.

Пунктом 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (затверджено постановою КМУ від 20.04.2006р. №550; далі за текстом - Порядок №550), положення якого спрямовані на законодавчу деталізацію правовідносин з приводу реалізації органами державного фінансового контролю владних управлінських функцій контролю у спосіб проведення інспекцій також зазначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з п.7 ч.1 ст.10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органам державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п.46 Порядку №550 якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Аналізуючи положення наведених норм законодавства, суд доходить висновку, що письмова вимога органу державного фінансового контролю за своєю правовою суттю є рішенням суб'єкта владних повноважень, породжує для зобов'язаної особи правові наслідки у вигляді необхідності вчинення певних дій, а відтак, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, має, по-перше, містити чітке викладення суті владного припису, котре унеможливлює неоднозначне розуміння як змісту, так і порядку виконання висунутої органом управління вимоги, по-друге, допускати реальну можливість виконання владного припису.

Матеріали справи свідчать, що Зміївська МДФІ у Харківській області у пункті 1 спірної вимоги пропонує усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку та в пункті 2 вимоги - розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Однак, такі вимоги є незрозумілими, оскільки інспекція чітко не зазначила у вимозі, які саме порушення законодавства необхідно усунути, не з'ясувала та не встановила, який саме вид відповідальності слід застосувати.

Тобто, суд першої інстанції правомірно вважає , що при виданні спірної вимоги в оскарженій ДП "Зміївське лісове господарство" частині суб'єкт владних повноважень не забезпечив дотримання закону, оскільки владні приписи власного письмового рішення виклав не чітко, не зрозуміло, що створює ймовірність їх неоднозначного і множинного тлумачення та спричиняє неможливість їх виконання. Вимоги закону по встановленню винних у допущенні фактів порушення законодавства посадових осіб та матеріально відповідальних працівників підконтрольної установи, відповідачем не виконано.

Під час розгляду справи ДФІ також не надано суду чітких та зрозумілих пояснень, які саме дії слід вчинити підконтрольній установі для усунення виявленого порушення, як саме було встановлено дане порушення, яким чином було встановлено розмір збитків.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги.

Такі збитки мають відшкодовуватися у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на зазначене, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

В постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.05.2014р. по справі №21-89а14, на яку посилається Інспекція, як на підставу відмови у задоволенні позову, зазначено зовсім інший випадок - коли вимога про відшкодування збитків є самостійною та конкретною із зазначенням розміру таких збитків. Зокрема, в даній постанові зазначено, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. У справі, яка розглядається Верховним Судом України, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення. Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

В той же час, в оскаржуваній вимозі прямо вимагається усунути виявлені порушення законодавства, при цьому питання щодо відшкодування збитків зазначено як таке, що структурно входить до зазначеної вимоги. Конкретні суми збитків у вимозі не зазначені, як і не зазначено на користь кого і з яких осіб їх стягувати. Також, вимагається розглянути питання про притягнення винних осіб до відповідальності, а в разі не усунення виявлених порушень, інспекція ініціює розгляд питання про відповідність керівника установи займаній посаді.

Таким чином, вказана вимога є обов'язковою до виконання, а відтак породжує для позивача відповідні обов'язки.

Враховуючи викладене, оскарження вимоги Зміївської міжрайонної державної фінансової інспекції ДФІ у Харківській області від 15.10.2015 року не суперечить правовій позиції, відображеній у вищезазначеній постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.05.2014р. по справі № 21-89а14.

Більше того, структурне включення вимоги про відшкодування збитків без зазначення їх розміру до вимоги про усунення допущених порушень законодавства, свідчить про те, що сам відповідач, формулюючи оскаржувану вимогу, враховував вищевказану позицію Верховного Суду України.

Державна фінансова інспекція в Харківській області в апеляційній скарзі та представник в судовому засіданні вказує , що оскаржувана вимога Зміївської міжрайонної держфінінспекції №720- 16/1108 від 13.10.2015 року складена з урахуванням судової практики про задоволення позовів органів Держфінінспекції майнового характеру по відшкодуванню збитків в дохід держави виявлених під час контрольних заходів та має структуру, що була рекомендована Держфінінспекцією України в листі № 25-18/622 від 10.08.2015 року.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний лист носить лише роз'яснювальний характер , вищенаведені вимоги Законів чітко вказують на зміст вимоги, якими і повинен був користуватися відповідач при її складанні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність задоволення позовних вимог .

Враховуючи вищевикладене , доводи апеляційної скарги є безпідставними не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті та враховані при розгляді апеляційною інстанцією, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016р. по справі № 820/11201/15 залишити без змін.

Стягнути на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити - отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір в розмірі 1339 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної фінансової інспекції в Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 26.04.2016 р.