Справа № 1570/7838/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/26357/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Південної митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Південьмортранс" до Південної митниці Державної митної служби України, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Агрос КНК" про визнання протиправними дій, скасування картки відмови у митному оформленні товарів, рішення про визначення митної вартості товарів, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Південьмортранс" задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано картку відмови Південної митниці у митному оформленні (випуску) товарів №500050000/2012/01184 від 19 листопада 2012 року та рішення про коригування митної вартості товарів №500050000/2012/511218/2 від 19 листопада 2012 року. В іншій частині позовних вимог ТОВ "Південьмортранс" та в задоволенні позову ТОВ "Агрос КНК" - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, митний орган звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, в ході здійснення зовнішньо-економічної діяльності 22.09.2012 року позивачем укладений з компанією «NIMAN FRUIT IMPORTADORA EXPORTADORA S.A.», за участю TOB «Агрос КнК», контракт №32NA/12 від 22.09.2012 року на поставку продуктів харчування - сухофруктів та фруктів, відповідно до якого компанія продає, а позивач купує продукцію у кількості та по цінам, які зазначаються в інвойсах по мірі формування кожної партії вантажу. Відносини між покупцем та платником при виконанні даного контракту регулюються договором комісії №17К/11 від 10.09.2011 року.

Відповідно до зазначеного контракту в Україну прибуло 20000 кг чорносливу за ціною 1,7 дол. США за кг на суму 34000 доларів США з доставкою.

Однак, Південна митниця відмовила позивачу в митному оформленні та пропуску товарів по ВМД №500050000/2012/029727, про що 19.11.2012 року складена картка відмови в митному оформленні випуску товарів №500050000/2012/01184 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №500050000/2012/511218/2, яким визначено вартість чорносливу 20000кг за ціною 3,45 дол. США за кг на суму 69000 доларів США.

Для випуску товарів у вільний обіг TOB «Південьмортранс» подало нову митну декларацію №500060006/2012/029917 з урахуванням рішення про коригування митної вартості. Для випуску товарів у вільний обіг TOB «Агрос КнК» на підставі ч.7 ст.55 МКУ 19.11.201 2року сплатило митні платежі згідно митної вартості визначеної декларантом та надало фінансову гарантію на різницю між сумою митних платежів визначеною декларантом та сумою платежів обчисленою митним органом в розмірі 55951 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Південна митниця Державної митної служби України безпідставно вимагала від позивача надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, що призвело до протиправного складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками судів з огляду на таке.

Так, відповідно до норм Митного кодексу України, митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлена митна вартість товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини 7 статті 55 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, визначені цією ж статтею.

Згідно із частиною 1 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

- немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару;

- щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

- жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

- покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 статті 57 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Отже, Митним кодексом України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу, та наявності документів, перелік яких зазначений в частині 2 статті 53 Митного кодексу України, застосовується основний метод визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

При цьому, згідно спірного рішення про коригування митної вартості товарів від 19.11.2012 року, підставою для вимоги у позивача додаткових документів щодо підтвердження митної вартості товарів за першим методом її визначення вказано наявність розбіжностей в поданих документах, а саме митна вартість в інвойсі не відповідає митній вартості зазначеній в копії ВМД іноземної країни №001026 від 07.09.2012 року.

Разом з тим, при дослідженні інвойсу до контракту від 22.09.2012 року встановлено, що позивачем як покупцем на умовах INKOTERM 2010: CFR Одеса поставлено 20 тис. кг чорносливу на суму 34 тис. доларів США. В копії ВМД іноземної країни №001026 від 07.09.2012 року зазначено умови поставки CFR, 20 тис. кг чорносливу, всього FОВ 32150 тис. доларів США, фрахт 1850 тис. доларів США, тобто всього 34 тис. доларів США.

Отже, митним органом в рішенні про корегування митної вартості товарів від 19.11.2012 року в графі 33 не зазначено яку саме розбіжність в ціні товару було встановлено митним органом.

Крім того, з урахуванням вимог ст.54 МК України, при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується основний метод визначення митної вартості товарів.

Судовим розглядом не встановлено наявності застережень, що виключає можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів. При цьому, митним органом не застосовувались послідовно інші методи визначення митної вартості товару, що виключає застосування шостого резервного методу визначення митної вартості товару.

Таким чином судова колегія погоджується з висновками судів про скасування картки відмови №500050000/2012/01184 від 19.11.2012 року у митному оформлені товарів та рішення про коригування митної вартості товарів №500050000/2012/511218/2 від 19.11.2012 року.

Судами попередніх інстанцій також вірно вказано на безпідставне застосування відповідачем для визначення митної вартості товару, якій декларувався ним, даних про митну вартість товару, зазначену в ВМД 100190000/2012/338326 від 23.10.2012 року (3,45 дол. США за 1кг), на яку є посилання в рішенні про корегування митної вартості товару від 19.11.2012 року.

В зазначеній митний декларації та митний декларації позивача співпадають лише назва товару - чорнослив та країна виробника. Проте фірми-виробники є різними, при цьому позивачу поставляє товар безпосередньо виробник, з яким у нього укладений контракт, та умовами поставки є CFR UA Іллічівськ, тоді як в декларації, яка застосована митним органом для визначення митної вартості товару, відправником (експортером) є не виробник, а латвійська фірма - посередник, умови поставки - DDU UA м. Київ.

Тобто, митна декларація 100190000/2012/338326 від 23.10.2012 року (3,45 дол. США за 1кг), яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів позивачу, має інші комерційні умови поставки.

Тому, як вірно враховано судами попередніх інстанцій, позивачем було подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам статті 58 Митного кодексу України.

Слід також зазначити, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, митний орган зобов'язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав митниці належні та допустимі докази в підтвердження ціни договору, а документи не містять розбіжності та вказують, що їх дані піддаються обчисленню, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що Південна митниця під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення діяла у спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Південної митниці Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: