Справа № 804/5527/15
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2016 рокусправа № 804/5527/15

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтиз», Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року у справі № 804/5527/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтиз» до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ТОВ «Синтиз» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило, з урахуванням уточнених позовних вимог, скасувати рішення № від 19.11.2014 року про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) на суму 46615,44 грн.; скасувати податкові повідомлення-рішення № від 06.03.2015 року на суму 220 000,00 грн., № від 06.03.2015 року на суму 44272,72 грн., № від 19.11.2014 року на суму 340,00 грн., № від 19.11.2014 року на суму 813132,00 грн., № від 19.11.2014 року на суму 270449,12 грн., № від 19.11.2014 року на суму 15000,00 грн., № від 19.11.2014 року на суму 4860,00 грн., № 3 від 19.11.2014 року на суму 466979,97 грн.; позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року на суму 20115,00 грн. залишити без розгляду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2015 року позовні вимоги ТОВ «Синтиз» задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення № від 06.03.2015 року на суму 220000,00 грн., № 3 від 19.11.2014 року на суму 466979,97 грн., № від 06.03.2015 року на суму 44272,72 грн.; скасовано рішення № від 19.11.2014 р. про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) на суму 46615,44 грн.; скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року на суму 339 946,00 грн. за основним зобов'язанням на суму 220 508,50 грн. за штрафними санкціями.; позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 19.11.2014 року на суму 20115,00 грн. залишено без розгляду.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ТОВ «Синтиз», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував, що податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року за порушення правил ліміту залишку готівки в касі, є протиправним, з огляду на те, що до податкової перевірки надавались квитанції до прибуткових касових ордерів, суд першої інстанції з приводу правомірності такого податкового повідомлення-рішення не дає правову кваліфікацію. Штрафна санкція передбачена за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, натомість штрафна санкція застосована за перевищення лімітів готівки. Апелянт вказував, що штрафна санкція у відповідності абз. 6 ст. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95, не може бути заснована до позивача, оскільки таким не було допущено порушення, всі розрахунки здійснені за наявності касових ордерів та квитанцій. Апелянт зазначав, що судом першої інстанції вірно був спростований висновок про отримання готівкових коштів з каси підприємства та вчинення правочинів пов'язаних з придбанням товарів. Апелянт вказував, що квитанції, які були додані до прибуткових касових ордерів мають меншу або дорівнюють 10000,00 грн., що є граничною сумою допустимою при розрахунках за вимогами Положення про ведення касових операцій у національній валюті, тому застосування штрафних санкцій за перевищення ліміту готівкових витрат є протиправним, вказував, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги первинні бухгалтерські документи на відвантаження придбаного вугілля. Апелянт погоджувався, що дійсно всі видаткові та авансові звіти мають суми більше 10000,00 грн., однак такі документи не є касовими у розумінні п. 1.2 вказаного Положення. ТОВ «Синтиз» вказувало, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано оцінки, що понадлімітні залишки готівки в касі порівнюються з записами про фактичні залишки в касі за касовою книгою з установленим лімітом каси на кожен день незалежно від того, здійснювались в цей день касові роботи чи ні. Касовий ордер є первинним документом, що застосовується для оформлення надходжень готівки з каси. Апелянт заперечував проти обставини, що позивачем не було подано платіжного документу щодо одержання коштів, який би підтвердив сплату покупцем готівкових коштів, позивачем було придбано через підзвітну особу, концентрат цирконовий КЦЗ за накладною на загальну суму 15000,00 грн. Однак, суд прийняв сторону відповідача, стосовно того, що в бухгалтерському обліку була відображена операція без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би дійсно підтвердив сплату покупцем готівкових коштів. Апелянт вказував, що судом першої інстанції не було враховано обставину того, що окремо регулюються порядок відновлення втраченого документу, так у разі втрати документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, у платника податків існує право поновлення втрачених документів. Так, штрафні санкції за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, застосовується у порядку та розмірах визначених Податковим кодексом України та іншими законами України. Апелянт вказував, що в матеріалах справи знаходяться всі документи, які підтверджують використання коштів, документи відрядження, копії квитанції. Також апелянтом зазначалось, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що адміністративний будинок позивача є пунктом продажу товарів у розумінні ст. 14 ПК України. Каса - це місце здійснення готівкових розрахунків, приймання та видача готівкових коштів, цінностей та інших документів, чим не є адміністративна будівля ТОВ «Синтиз». Відносно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року, яке скасоване частково, апелянт вказував, що у частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд прийшов до помилкового висновку. Судом першої інстанції не враховано моменту спливу строку позовної давності, та зроблено висновок про не підтвердження суми кредиторської заборгованості перед контрагентом. Окрім технічних порушень при оформленні податкового повідомлення-рішення існують й інші порушення, що суттєво впливають на його правомірність. Судом першої інстанції не було взято до уваги, що нормами Податкового кодексу України надано платнику податків право нараховувати самостійно податкові зобов'язання до сплину 1095 днів, що настав за граничним строком подання декларації з податку на прибуток за 3 квартал 2011 року. На момент проведення перевірки відповідач вже втратив право нараховувати податок на прибуток підприємств на момент здійснення перевірки у сумі 202142,00 грн. При взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Геліос Град Плюс» було укладено договір на виконання робіт, роботи виконані, що підтверджується актами виконаних робіт, між позивачем та контрагентом було проведено залік сум заборгованості, у наступних роках, було укладено договори про відступлення права вимоги на користь нового кредитора, 08.08.2008 року на користь кредитора було здійснено часткове погашення відступленої заборгованості, таким чином відлік строку позовної давності слід вважати саме дату зобов'язання новому кредитору, тобто 08.08.2008 року. Апелянт вказував, що відповідач чомусь не нараховував суму податкового зобов'язання після дати подання декларації за ІІ квартал 2011 року. Апелянт вказував, що податковим органом було пропущено строк для нарахування податкових зобов'язань, встановлений п. 102.1 ст. 102 ПК України, оскільки податкове зобов'язання визначене вже 19.11.2014 року. Апелянт також зазначав, що саме визначення податкового періоду надає право відповідачу нараховувати податок на прибуток за ставкою 21% або 19%, однак податковим органом не було визначено такий період. Щодо визначення штрафної санкції за неподання декларації з земельного податку, апелянтом зазначено, що податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року, складено без визначення конкретного порушення, до такого податкового повідомлення-рішення не було надано розрахунку, що є порушенням права платника податків. Апелянт вказував, що судом першої інстанції не було звернуто увагу, що за одне і те саме порушення може бути застосовано тільки одну відповідальність.

Також, не погодившись з постановою суду першої інстанції, апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції подано Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій відповідач просив скасувати постанову у частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував, що надані позивачем первинні документи не відповідають встановленим вимогам та не підтверджують, зокрема, проведення касових операцій. За порушення норм регулювання обігу готівки, проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжних документів, застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу у розмірі сплачених коштів, тобто 100%. При перевірці авансових звітів встановлено видачу готівкових коштів працівнику підприємства без підтверджуючих документів. Податок на доходи фізичних осіб не утримувався, що є порушенням пп. 164.2.17, пп. 168.1.1 ст. 167, ст. 168 ПК України. Апелянт вказував, що кошти, сплачені за придбання товару, що не використовувався в господарській діяльності розцінюється як додаткове благо, позивачем не утримано та не перераховано до бюджету доходи фізичних осіб згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України, разом з тим, як порушення строк сплати або перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб. При податковій перевірці було встановлено заборгованість по заробітній платі, по якій минув термін сплати. Окрім того, апелянтом вказано, що позивачем завищено валові витрати по операціям з ТОВ «Ферріт-Д», до перевірки не було надано специфікацій, документів, що свідчать походження та якість товару, документи на підтвердження транспортування товару. Встановлено наявність розбіжностей між сумою податкового кредиту, по операціям з придбання товарів/послуг, та сумою податкових зобов'язань контрагентів. Витрати здійснені за отримані послуги не слід враховувати як валові витрати, які формують податкові показники, такі витрати слід відносити до безоплатної допомоги, апелянт зазначав, що в ході проведення перевірки діяльності позивача, було встановлено, що позивачем здійснено реалізацію власної продукції нижче собівартості покупцям - нерезидентам, порушено принципи визначення собівартості продукції. Продаж товарів нижче собівартості спричинив збитки підприємству, викривлялась сума оподаткування через невірне визначення витрат операційної діяльності. Також, податковою інспекцією зазначено, що позивачем сформовано показники податкових звітностей без підтвердження первинними документами. Апелянт вказував, що ТОВ «Синтиз» було отримано послуги, розрахунки, за які не здійснено та поряд з тим така кредиторська заборгованість не віднесена до складу доходу в деклараціях з податку на прибуток. До складу інших доходів підприємства слід включати безнадійну кредиторську заборгованість, крім випадків, коли операції з надання або отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податків та його відокремленими підрозділами. Якщо сума кредиторської заборгованості платника податку за неоплачені товари або послуги залишається не стягнутою після закінчення строку позовної давності, то у податковому періоді, на який припадає кінець позовної давності слід відобразити таке отримання товарів або послуг як безоплатно отримані товари або послуги, і платник податку зобов'язаний включити всю суму непогашеної кредиторської заборгованості до складу доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування. Таким чином, товариством занижено дохід за період з 01.07.2012 року по 31.12.2012 року. Апелянт вказував на порушення з боку позивача вимог ведення касових операцій, зокрема, ведення ліміту розрахунку готівкою протягом одного дня, працівником підприємства було сплачено протягом 8 діб готівкові кошти понад дозволеного ліміту на одну добу. Також, апелянт вказував, що в ході проведення податкової перевірки було встановлено неперерахування єдиного соціального внеску під час кожної виплати заробітної плати, на суму, на яку нараховується єдиний внесок. У частині, в якій судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог Дніпропетровська ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області погоджується з доводами суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги в межах їх доводів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача існує обов'язок сплачувати орендну плату і, як наслідок, подавати декларації з плати за землю. Позивачем на підставі договору купівлі-продажу придбано у ПАТ «Синельниківська теплоізоляція» частину комплексу нежитлових будівель виробничого призначення, при цьому, орендну плату за земельну ділянку, на якій розташована належна ТОВ «Синтиз» частина комплексу нежитлових будівель, здійснюється ПАТ «Синельниківська теплоізоляція», як орендарем земельної ділянки під усім комплексом нежитлових будівель, до якого входить і частина будівель, належних позивачу. В зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці, змінився користувач цієї земельної ділянки. Суд першої інстанції вказував, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, таким чином позивач повинен сплачувати земельний податок за ту частину земельної ділянки, на якій розташована його частина нерухомості, зобов'язаний подавати відповідну декларацію, чого не було здійснено товариством. Окрім того, суд першої інстанції вказував, що в акті перевірки містяться посилання на наявність у позивача прибуткових касових ордерів, авансових звітів, тобто документів, які підтверджують сплату готівкових коштів. Суд першої інстанції вказував, що з матеріалів справи вбачається, що первинні документи в обґрунтування порушення, яке стало підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року, вказані в акті перевірки, відрізняються від тих, які надані позивачем в обґрунтування відсутності порушень, сторонами наводяться різні квитанції до прибуткових касових ордерів, що приєднуються до звітів про використання коштів. Позивач не скористався правом в разі наявності первинних документів та ненадання їх вчасно контролюючому органу, може надати документи після проведення перевірки та до прийняття рішення. Судом першої інстанції зазначалось, що квитанції до прибуткових касових ордерів, які знаходяться в матеріалах справи, не були надані контролюючому органу після ознайомлення з актом перевірки та в період оскарження податкових повідомлень-рішень в порядку адміністративного оскарження. Дати значної кількості квитанцій до прибуткових касових ордерів не збігається з датами подання звітів про використання коштів, окремі квитанцій датовані пізніше, ніж звіти про використання коштів. Судом першої інстанції зазначено, що доводи позивача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин Указу Президента України від 12.06.1995 р. № 436/95 не приймаються до уваги, Указ був чинним на момент виникнення правовідносин та винесення податкового повідомлення-рішення. Положеннями Податкового кодексу України передбачено можливість врегулювання правовідносин в сфері справляння податків і зборів, застосування фінансової відповідальності, іншими нормативно-правовими актами. Зазначалось, що сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, в розмірі 271799,17 грн., визначена ТОВ «Синтиз» у розрахунках, є самостійно обчисленою, а отже, узгодженою сумою податкового зобов'язання. Позивачем здійснювалась реалізація продукції власного виробництва фізичним особам та суб'єктам господарювання за готівкові кошти в адміністративному будинку, який не є касою або пунктом продажу. Суд першої інстанції вказував, що в акті перевірки при зазначенні суми порушення 466154,41 грн. податковим органом вказано, що порушення виникло станом на 31.12.2013 року без зазначення конкретних періодів та сум недоїмки за кожний період. З такого акту перевірки не вбачається, на підставі яких документів встановлено порушення, не обґрунтовано розмір недоїмки. Податковим органом також не наведено обґрунтувань, яким чином суми виявленої недоїмки співвідноситься з сумами недоїмки, визначеними в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду та в вимозі № Ф-3 від 05.12.2014 року, не доведено пов'язаність такого боргу, вимога про сплату недоїмки існувала на момент складення акту перевірки та винесення оскаржуваного рішення. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року на суму 813132,00 грн., судом першої інстанції зазначалось, що в частині податкового зобов'язання на суму 85548,00 грн. обставини вже встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2015 року по справі № 804/4268/15, яка набрала законної сили. З акту перевірки вбачається, що відповідач обґрунтовує встановлені перевіркою та визначені податковим повідомленням-рішенням порушення на суму 184612,00 грн. реалізацією підприємством товару на експорт за ціною, нижчою за витрати, понесені на виробництво товару. Податковим органом не враховано, що Податковий кодекс України пов'язує визначення витрат за договірною (контрактною) вартістю товарів/послуг, яка повинна відповідати рівню звичайних цін, які визначаються відповідно до статті 39 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), а не собівартості продукції, податковий орган не вживав заходів щодо встановлення рівня звичайної ціни. Кінцевий результат діяльності з використання виробленого товару не завжди відомий платнику податків на дату відображення понесених витрат. Господарська діяльність пов'язана із підприємницьким ризиком і може привести до того, що товар не буде реалізований за ціною, на яку розраховував виробник, у зв'язку із зміною обставин діяльності, кон'юнктури ринку. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. Перелік таких витрат наведено в ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин). Судом першої інстанції зазначалось, що визначальними ознаками для віднесення витрат до валових є те, що такі витрати мають бути понесені платником податку як компенсація, в тому числі, вартості товарів, які вироблені для їх подальшого продажу, Податковий кодекс України передбачає право платника податків віднести витрати до складу валових витрат за фактом виготовлення товару, який в подальшому проданий.

Матеріалами справи встановлено, що Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 14.10.2014 року по 31.10.2014 року було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Синтиз» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки 07.11.2014 року складено акт № 706/22-01/34195668. Згідно висновків перевірки викладених у акті - ТОВ «Синтиз» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4, пп. 135.5.5 п. 135.5 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого заниження податок на прибуток за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року на суму 542088,00 грн.; встановлено порушення п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України станом на 31.12.2013 року не перераховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 271799,17 грн., в тому числі заборгованість по податку на доходи фізичних осіб за листопад 2013 року 31236,93 грн., за жовтень 2013 року 36426,80 грн., за вересень 2013 року 37042,92 грн., за серпень 2013 року 55953,47 грн., за липень 2013 року 55951,49 грн., та частково за червень 2013 року 55187,56 грн.; зафіксовано порушення ТОВ «Синтиз» абз. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, абз. «а» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме у ІІІ, ІV кварталах 2012 року донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 39520,80 грн.; зафіксовано порушення абз. 2 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині своєчасного неперерахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 466154,41 грн.; встановлено проведення торгівельної діяльності без отримання відповідного торгового патенту згідно п. 125.1 ст. 125 ПК України; встановлено за ТОВ «Синтиз» перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі згідно абз. 2 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» складає двократний розмір сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день у сумі 135224,56 грн.; порушення п. 287.6 ст. ПК України не сплачено земельного податку на суму 20115,66 грн.; зафіксовано порушення п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України несвоєчасно надано податкові декларації за 2012 року граничний термін подання 21.02.2012 року, за 2013 року граничний термін подання 20.02.2013 року, фактично податкові декларації не подано; порушено абз. 6 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», а саме, проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу в розмірі сплачених коштів.

Не погодившись з висновками акту перевірки, ТОВ «Синтиз» подало до Дніпропетровської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення на такий акт. Відповідно до листа від 17.11.2014 року за № 20375/10/04-17-22-01-19, заперечення до акта перевірки залишені без задоволення а висновки акту без змін.

На підставі висновків акту перевірки від 07.11.2014 року № 706/22-01/34195668 Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 19.11.2014 року було прийнято рішення № , яким до ТОВ «Синтиз» застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10% від суми несплачених єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у розмірі 46615,44 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 07.11.2014 року № 706/22-01/34195668 Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 19.11.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано земельний податок з юридичних осіб, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано земельний податок з юридичних осіб у розмірі 25144,58 грн., з яких за основним платежем 20115,66 грн., за штрафними санкціями 5028,92 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 813132,00 грн., з яких за основним платежем 542088,00 грн., за штрафними санкціями 271044,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ «Синтиз» застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 270449,12 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ «Синтиз» застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 15000 грн.; податкове повідомлення-рішення № , яким до ТОВ «Синтиз» застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 4860,00 грн. Разом з тим, встановлено, що Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 19.11.2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано суму грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб у сумі 466979,94 грн., за основним платежем 311319,97 грн., штрафні (фінансові) санкції 155659,97 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10% від суми несплачених єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, ТОВ «Синтиз» було подано скарги до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України.

Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09 скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку для юридичних осіб у сумі 25144,58 грн., збільшено на 44272,72 грн. (штрафні санкції) суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, визначеному податковим повідомленням-рішенням від 19.11.2014 року № , збільшено на 220000,00 грн. розмір штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки, визначений у податковому повідомленні-рішенні від 19.11.2014 року № , інші податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 30.12.2014 року № 1519/10/04-36-10-08-09 залишено без змін рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску, скаргу вирішено залишити без задоволення.

Встановлено, що рішенням Державної фіскальної служби України від 16.04.2015 року № 8017/6/99-99-10-01-03-15, залишені без змін податкові повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № (з урахуванням рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09), № , № , № , № (з урахуванням рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09), № та рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09, скарга ТОВ «Синтиз» залишена без задоволення.

Після процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень та на підставі рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09, 06.03.2015 року Дніпропетровською ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано суму штрафних санкцій у розмірі 220000 грн., прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 44272,72 грн.

Встановлюючи правомірність винесення рішення № від 19.11.2014 року, яким до ТОВ «Синтиз» застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10% від суми несплачених єдиних внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у розмірі 46615,44 грн., суд зазначає наступне.

Акт податкової перевірки та доводи відповідача вказують, що станом на 31.12.2013 року підприємством неперераховано єдиний соціальний внесок під час кожної виплати заробітної плати, на суми якої нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум у сумі 466 154,41 грн. Відповідач вважав, що ТОВ «Синтиз» порушено вимоги абз. 2 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та своєчасно не перераховано 466154,41 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 р. у справі № 804/4026/15 за позовом Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області до ТОВ «Синтиз» про стягнення недоїмки з єдиного внеску, позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ТОВ «Синтиз» недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 1363031,19 грн. за період серпень 2013 року - жовтень 2014 року.

Відповідно до вимоги Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № Ф-3 від 05.12.2014 року, податкова інспекція вимагала сплатити єдиний внесок на суму 1435293,90 грн.

Встановлено, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року справі № 804/4026/15 розстрочено на 60 місяців та відстрочено до 20.01.2016 року виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі № 804/4026/15.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно п. 3.1 ст. 3, п. 4.1.2., п. 4.2.4., 4.3.1., п. 4.3.6., 4.3.7. ст. 4 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 21-5 від 27.09.2010 року - єдиний внесок встановлюється у відсотках від суми нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску з урахуванням видів їх економічної діяльності. Єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Обчислення єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 2.1.1 та 2.1.2 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції здійснюється щомісячно на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. Нараховані за відповідний базовий звітний період суми єдиного внеску сплачуються платниками не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом, незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується єдиний внесок. Базовим звітним періодом є календарний місяць. Платники під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для відповідних платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, визначені підпунктом 4.3.6 пункту 4.3 розділу IV цієї Інструкції, або за результатами звірення платника з органом Пенсійного фонду за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй.

Колегія суддів зазначає, що сума боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне стархування не є узгодженою, так дійсно у позивача як у платника єдиного внеску існує законодавчо визначений обов'язок по нарахуванню та сплаті сум єдиного внеску, у разі несплати таких сум добровільно на податкову інспекцію покладено повноваження щодо примусового стягнення сум заборгованості, однак відповідачем не надано акт перевірки правильності нарахування та сплати платником єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно ч. 3 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.п. 2, 5 п. 7.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України N 455 від 09.09.2013 р. (чинної на момент виникнення правовідносин) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 9. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних карток особових рахунків платників. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, за який сплачується єдиний внесок, незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період. За несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Дніпропетровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не вказує, яким чином на виявлене порушення, несвоєчасну сплату суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, впливає вимога Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № Ф-3 від 05.12.2014 року про сплату єдиного внеску на суму 1435293,90 грн., як на виявлене порушення впливає ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року справі № 804/4026/15 про розстрочення на 60 місяців та відстрочення до 20.01.2016 року виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2015 року у справі № 804/4026/15.

Про встановлене порушення податковій інспекції слід було скласти акт про таке порушення, обґрунтувати його, вказати за який період разом з нарахуванням заробітної плати не сплачувався єдиний внесок. Більше того, нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено надсилання платнику єдиного внеску вимог про сплату недоїмки. У разі виявлення несплати недоїмки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування слід було сформувати та направити відповідну вимогу.

Згідно п. 6 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Варто вказати, що у контролюючого органу існує обов'язок встановити та зафіксувати порушення, зокрема несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), обґрунтувати виявлене порушення. З акту перевірки не вбачається, на підставі яких документів встановлено порушення, не обґрунтовано розмір недоїмки.

Відносно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Синтиз» нараховано земельний податок з юридичних осіб, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 340 грн., колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 14.08.2007 року між ТОВ «Синтиз» (покупець) та ПАТ «Синельниківська теплоізоляція» (продавець) укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини комплексу нежитлових будівель виробничого призначення, розташованого за адресою: 52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Кирпична, буд. 13. Земельна ділянка під вказаним комплексом знаходиться в оренді у ПАТ «Синельниківська теплоізоляція» на підставі договору оренди від 31.05.2006 року з Синельниківською міською радою, який зареєстрований у Синельниківському підрозділі центру державного земельного кадастру запис № 22

Встановлено, що орендну плату за земельну ділянку, на якій розташована належна ТОВ «Синтиз» частина комплексу нежитлових будівель, сплачує ПАТ «Синельниківська теплоізоляція», як орендар земельної ділянки під усім комплексом нежитлових будівель, до якого входить і частина будівель, належних позивачу.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36, п. 54.1 ст. 54, п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податку зобов'язаний обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно вимог п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частинами власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, ТОВ «Синтиз» як набувач права власності на частину комплексу нежитлових будівель, набуло право власності на земельну ділянку, на якій розташовані такі будівлі.

Разом з тим, згідно п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Таким чином, в зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці, змінився користувач цієї земельної ділянки, у даному випадку ТОВ «Синтиз», у якого як у землекористувача існує обов'язок по сплаті земельного податку, який у свою чергу визначається на підставі поданої декларації.

Згідно з п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом вірно застосовано до позивача штрафні санкції за своєчасно не подані податкові декларації з земельного податку або орендної плати за землю.

У своїх позовних вимогах ТОВ «Синтиз» просило позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № на суму 20115 грн. залишити без розгляду.

Суд першої інстанції залишаючи позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № на суму 20115 грн. без розгляду посилався на п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

В матеріалах справи відсутнє клопотання ТОВ «Синтиз» про відкликання позовної заяви у частині.

Згідно пп. 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема, контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу.

Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09 скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № про збільшення грошового зобов'язання з земельного податку для юридичних осіб у сумі 25144,58 грн.

Відповідно до п. 60.3 ст. 60 ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № є відкликаним з 06.02.2015 року, дати прийняття Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області рішення № 1059/10/04-36-10-08-09.

Таке податкове повідомлення-рішення слід розглядати як таке, що самостійно скасоване податковим органом. Отже, права та інтереси позивача цим податковим повідомленням-рішенням не порушені, ця обставина згідно норм Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а не залишення їх без розгляду, у зв'язку з відсутністю спору.

Відносно правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що ТОВ «Синтиз» здійснювалась торгівельна діяльність продукцією власного виробництва фізичним особам та суб'єктам господарювання за готівкові кошти через пункт продажу товарів в адміністративному будинку, що підтверджено прибутковими касовими ордерами від 02.07.2012 р. № 86 на суму 784,73 грн. та № 87 на суму 5000,00 грн.

Також, у акті перевірки податкова інспекція зазначає про встановлення здійснення торгівельної діяльності у пункті продажу товарів за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року без отримання відповідного торгового патенту, чим порушено пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

Згідно пп. 267.1.1, пп. 267.1.2 п. 267.1 ст. 267 ПК України, платниками збору є суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), їх відокремлені підрозділи, які отримують в установленому цією статтею порядку торгові патенти та провадять такі види підприємницької діяльності: а) торговельна діяльність у пунктах продажу товарів; б) діяльність з надання платних побутових послуг за переліком, визначеним Кабінетом Міністрів України; в) торгівля валютними цінностями у пунктах обміну іноземної валюти; г) діяльність у сфері розваг (крім проведення державних грошових лотерей). Не є платниками збору за провадження торговельної діяльності та діяльності з надання платних послуг такі суб'єкти господарювання: а) аптеки, що перебувають у державній та комунальній власності; б) розташовані у селах, селищах і містах районного значення підприємства та організації споживчої кооперації та торгово-виробничі державні підприємства робітничого постачання; в) фізичні особи - підприємці, які провадять торговельну діяльність у межах ринків усіх форм власності; г) фізичні особи - підприємці, які здійснюють продаж вирощених в особистому підсобному господарстві, на присадибній, дачній, садовій і городній ділянках продукції рослинництва і тваринництва, свійської худоби та птиці (як у живому вигляді, так і продукції забою в сирому вигляді та у вигляді первинної переробки), продукції власного бджільництва; ґ) фізичні особи - підприємці, які сплачують державне мито за нотаріальне посвідчення договорів про відчуження власного майна, якщо товари кожної окремої категорії відчужуються не частіше одного разу на календарний рік; д) суб'єкти господарювання, утворені громадськими організаціями інвалідів, які мають податкові пільги згідно із законодавством та здійснюють торгівлю виключно продовольчими товарами вітчизняного виробництва та продукцією, виготовленою на підприємствах «Українське товариство сліпих», «Українське товариство глухих», а також фізичними особами - інвалідами, зареєстрованими відповідно до закону як підприємці; е) суб'єкти господарювання, які провадять торговельну діяльність виключно з використанням таких видів товарів вітчизняного виробництва: хліб і хлібобулочні вироби; борошно пшеничне та житнє; сіль, цукор, олія соняшникова і кукурудзяна; молоко і молочна продукція, крім молока і вершків згущених із домішками і без них; продукти дитячого харчування; безалкогольні напої; морозиво; яловичина та свинина; свійська птиця; яйця; риба; ягоди і фрукти; мед та інші продукти бджільництва, бджолоінвентар і засоби захисту бджіл; картопля і плодоовочева продукція; комбікорм для продажу населенню; є) суб'єкти господарювання, що реалізують продукцію власного виробництва фізичним особам, які перебувають з ними у трудових відносинах, через пункти продажу товарів, вбудовані у виробничі або адміністративні приміщення, що належать такому суб'єкту; ж) суб'єкти господарювання, які провадять діяльність із закупівлі у населення продукції (заготівельна діяльність), якщо подальша реалізація такої продукції відбувається за розрахунками у безготівковій формі (пункти приймання склотари, макулатури, відходів паперових, картонних і ганчіркових; заготівля сільськогосподарської продукції та продуктів її переробки); з) підприємства, установи та організації, які провадять діяльність у торговельно-виробничій сфері (ресторанне господарство), у тому числі навчальних закладах, із обслуговування виключно працівників таких підприємств, установ та організацій, а також учнів і студентів у навчальних закладах; и) фельдшерські, фельдшерсько-акушерські пункти, сільські дільничні лікарні, амбулаторії, амбулаторії загальної практики - сімейної медицини, що розташовані в сільській місцевості, за умови, що у сільській місцевості відсутні аптеки або структурні підрозділи аптек, роздрібна торгівля лікарськими засобами здійснюється працівниками таких пунктів, лікарень, амбулаторій, які мають медичну освіту, та виключно за переліком, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, а також на підставі договорів, укладених із ліцензіатом, що має ліцензію на роздрібну торгівлю лікарськими засобами.

Таким чином, суб'єкти господарювання у разі здійснення торгівельної діяльності, продажу товарів у пунктах продажу повинні мати торговий патент та здійснювати продаж у встановлених пунктах.

Згідно п. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 ПК України ставка збору за провадження торговельної діяльності та діяльності з надання платних послуг встановлюється сільськими, селищними та міськими радами (далі у цьому пункті - органами місцевого самоврядування) з розрахунку на календарний місяць у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати, установленої законом на 1 січня календарного року (далі - мінімальна заробітна плата), визначеному цим пунктом, з урахуванням місцезнаходження пункту продажу товарів та асортименту товарів, пункту з надання платних послуг та виду платних послуг.

Згідно п. 125.1 ст. 125 ПК України суб'єкти господарювання, що проводять торговельну діяльність, здійснюють торгівлю готівковими валютними цінностями, діяльність у сфері розваг та надають платні послуги: за порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого підпунктами 267.6.1-267.6.3 пункту 267.6 статті 267 цього Кодексу, сплачують штраф у розмірі збору на один календарний місяць (для діяльності у сфері розваг - у розмірі збору на один квартал).

Встановлено, що ТОВ «Синтиз» не заперечував проти здійснення торгівлі у своїй адміністративній будівлі, однак зазначав, що такий будинок не є пунктом продажу.

Згідно п. 14.1.211 п. 14.1 ст. 14 ПК України пункт продажу товарів для цілей розділу XII цього Кодексу - це: магазин, інша торговельна точка, що розташовані в окремому приміщенні, будівлі або їх частині, і мають торговельний зал для покупців або використовують для торгівлі його частину; кіоск, палатка, інша мала архітектурна форма, яка розташована в окремому приміщенні, але не має вбудованого торговельного залу для покупців; автомагазин, розвозка, інший вид пересувної торговельної мережі; лоток, прилавок, інший вид торговельної точки у відведеному для торговельної діяльності місці, крім лотків і прилавків, що надаються в оренду суб'єктам господарювання - фізичним особам та розташовані в межах спеціалізованих підприємств сфери торгівлі - ринків усіх форм власності.

Таким чином, адміністративна будівля, у якій позивач здійснював торгівлю товаром підпадає під визначення пункту продажу, торгівельної точки.

ТОВ «Синтиз» здійснювався продаж товару за період з 01.07.2012 року по 31.12.2013 року без отримання відповідного патенту, що є порушенням пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

Фактично, ТОВ «Синтиз» визнає допущене порушення, здійснення торгівельної діяльності без патенту, однак спір виникає навколо нормативного обґрунтування податкового повідомлення-рішення.

Так, відповідач при винесені податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № , вказував, що позивачем порушено п. 1 абз. 6 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року, натомість вірно було б зазначати, що ТОВ «Синтиз» порушено пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України.

З приводу вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що допущена у податковому повідомленні-рішенні помилка не спростовує порушення, допущеного ТОВ «Синтиз».

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 06.03.2015 року № , колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Синтиз» придбало через підзвітну особу, на яку покладено матеріальну відповідальність - ОСОБА_2 у ТОВ «Ферріт-Д» товар - «вугілля ДОН».

ОСОБА_2 здійснено сплату готівкових коштів ТОВ «Ферріт-Д» за «вугілля ДОН»: на суму 66000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 19 від 01.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 123 від 01.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 21 від 05.10.2012 р. до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 124 від 05.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 22 від 08.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 125 від 08.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 23 від 12.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 126 від 12.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 24 від 15.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 127 від 15.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 25 від 19.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 128 від 19.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 26 від 22.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 129 від 22.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 27 від 25.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 130 від 25.10.2012 року.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів приходить до висновку, що кошти для сплати ОСОБА_3 за придбаний товар ТОВ «Ферріт-Д» за «вугілля ДОН» видані ТОВ «Синтиз». Матеріалами справи підтверджується здійснення довіреною особою відрядження, наявні касові ордери та звіти про використання коштів.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що вугілля «ДОН», ним придбане за власні кошти, однак не зміг чітко сказати джерело походження таких коштів.

ТОВ «Ферріт-Д» видано ТОВ «Синтиз» видаткові накладні за період вересня - жовтня 2012 року. Дніпропетровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не заперечує проти факту сплати підзвітною особою ТОВ «Синтиз» готівкових коштів ТОВ «Ферріт-Д» як засіб оплати за товар.

У той час, відповідач вказує, що ТОВ «Синтиз» не використало товар у власній господарській діяльності, тому є «транзитером» нібито придбаного товару. В акті зроблено висновок про нереальність вказаної господарської діяльності по ланцюгу постачання та про завищення ТОВ «Синтиз» витрат, зокрема, з придбання вугілля «ДОН» на суму 183333,33 грн. та про порушення п. 138.2, п. 13.8 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України.

Відповідно до п. 138.4, п. 138.6 - п. 138.8 ст. 138 ПК України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Фактична вартість остаточно забракованої продукції не включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, в разі реалізації такої продукції. Платник податку має право самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру. Такі самостійно встановлені платником податку норми діють до встановлення таких норм центральними органами виконавчої влади у відповідній сфері. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобов'язання такого платника. Первинні документи повинні підтвердити укладання договору між платником податку, у даному випадку позивачем, його виконання тобто отримання послуг для власної діяльності, здійснення оплати, що передбачає передачу коштів від замовника на рахунок виконавця. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків. Позивачем підтверджені витрати, як засіб оплати за отримані від ТОВ «Ферріт-Д» товари, наявні докази руху коштів, зміна майнового стану та активів позивачем доведена.

Варто вказати, що висновки податкового органу про завищення позивача витрат не підтверджені матеріалами справи, сама податкова інспекція не заперечує проти здійснення позивачем через підзвітну особу оплати готівковими коштами за придбання товару «вугілля ДОН».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, відносно того, що про безтоварність операції та завищення витрат підприємством слід говорити тоді, коли таким підприємством не підтверджено здійснені витрати. Відповідно до первинних документів, така операція з купівлі-продажу здійснена, тому ТОВ «Синтиз» не допущено завищення валових витрат. Наявні докази використання позивачем придбаного товару у своїй власній господарській діяльностію

З приводу правомірності податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № колегія суддів зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та зазначалось вище, що ТОВ «Синтиз» придбало через підзвітну особу, на яку покладено матеріальну відповідальність - ОСОБА_2 у ТОВ «Ферріт-Д» товар - «вугілля ДОН». ОСОБА_2 здійснено сплату готівковими коштами ТОВ «Ферріт-Д» за «вугілля ДОН»: на суму 66000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 19 від 01.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 123 від 01.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 21 від 05.10.2012 р. до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 124 від 05.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 22 від 08.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 125 від 08.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 23 від 12.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 126 від 12.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 24 від 15.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 127 від 15.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 25 від 19.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 128 від 19.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 26 від 22.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 129 від 22.10.2012 року; на суму 22000,00 грн. квитанція до прибуткового касового ордеру № 27 від 25.10.2012 року до звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 130 від 25.10.2012 року.

Таким чином, довіреною особою ТОВ «Синтиз» сплачено готівкові кошти протягом 8 діб, понад встановлену граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства іншому протягом 1 дня.

Відповідно до ч. 1 Постанови Правління Національного банку України від 09.02.2005 року № 32, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України18 квітня 2005 р. за № 410/10690 (чинній на момент виникнення правовідносин) встановлено граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами відповідно до пункту 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 N 637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за N 40/10320, у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Таким чином, існує встановлена гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ст. 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно до п. 13.3 ст. 13 ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Варто вказати, що за порушення сплати граничної суми готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами у розмірі 10000 грн., встановлюється фінансова відповідальність.

Згідно п. 2.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, гранична сума готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами встановлюється відповідною постановою Правління Національного банку України. Платежі понад зазначену граничну суму проводяться виключно в безготівковій формі. Кількість підприємств (підприємців), з якими здійснюються розрахунки, протягом дня не обмежується. Зазначені обмеження стосуються також розрахунків готівкою між підприємствами в оплату за товари, що придбані на виробничі (господарські) потреби за рахунок коштів, одержаних за корпоративними спеціальними платіжними засобами. У разі здійснення підприємствами готівкових розрахунків з іншими підприємствами (підприємцями) понад установлену граничну суму кошти в розмірі перевищення встановленої суми розрахунково додаються до фактичних залишків готівки в касі на кінець дня платника готівки одноразово в день здійснення цієї операції, з подальшим порівнянням одержаної розрахункової суми із затвердженим лімітом каси.

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день; за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми

Перевищення гранично дозволеного ліміту розрахунку з іншим підприємством на день, призвело до викравлення залишків готівки в касі, за що передбачена фінансова відповідальність. Відбулось перевищення ліміту касу протягом доби.

Варто вказати, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 250 ГК України (дійсної на час виникнення правовідносин) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Таким чином, посилання позивача на те, що строки фінансової відповідальності за порушення умов обігу готівки, касових операцій, обмежуються та можуть бути застосовані в межах шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення, є помилковими та такими, що суперечать діючому законодавству. Колегія суддів вважає, що до даних правовідносин строк передбачений ст. 250 ГК України, не застосовується.

Відповідач зазначав, що перевіркою встановлено виплату готівкових коштів працівнику підприємства ОСОБА_4 у розмірі 15000,00 грн. по звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 06.08.2012 року № 82 без надання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа ( в наявності ксерокопія квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 06.08.2012 року).

Проти того, що на час здійснення податкової перевірки ТОВ «Синтиз», позивач не мав звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 06.08.2012 року № 82, не заперечував.

В матеріалах справи наявна копія звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 06.08.2012 р. № 82 та копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 06.08.2012 року, копія пояснювальної записки ОСОБА_4

Згідно з п. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» № 436/95 від 12.06.1995 року, установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Податкове повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № є правомірним з огляду на те, що на час проведення перевірки існувало порушення, зокрема був відсутній платіжний документ, чек, квитанція, яка б підтверджувала отримання ОСОБА_4 коштів.

Колегія суддів відносно правомірності податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № 3 зазначає наступне.

Встановлено, що ТОВ «Синтиз» станом на 31.12.2013 року не перераховано суму узгодженого податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 271799,17 грн., в тому числі заборгованість за листопад 2013 р. - 31236,93 грн., за жовтень 2013 р. - 36426,80 грн., за вересень 2013 р. - 3 042,92 грн., за серпень 2013 р. - 55953,47 грн., за липень 2013 р. - 55951,49 грн., та частково за червень 2013 р. - 55187,56 грн. Таке зобов'язання є самостійно задекларованим але не сплаченим.

Відносно правомірності передачі коштів підзвітній особі ОСОБА_2 судом вже надано оцінку та встановлено реальність передачі таких коштів ОСОБА_2 для купівлі вугілля, в свою чергу ОСОБА_2 використав отримані кошти передавши їх ТОВ «Ферріт-Д».

Відповідач вказував на не підтвердження передачі коштів та здійснення з ними операцій ОСОБА_4

В бухгалтерському обліку ТОВ «Синтиз» відображено господарські операції - закупівлю підзвітними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 товару для підприємства. Ці особи розрахувались, в акті перевірки вказано про проведення юридичною особою з ними розрахунків в повному обсязі. Досліджено господарські операції між двома підприємствами - ТОВ «Синтиз» та ТОВ «Ферріт-Д», здійснені через підзвітних осіб - працівників підприємства, які діяли від імені та в інтересах підприємства.

Відповідно до матеріалів справи, кошти для сплати ОСОБА_4 за придбаний товар ТОВ «Ферріт-Д» за «вугілля ДОН» видані ТОВ «Синтиз». Матеріалами справи підтверджується здійснення довіреною особою відрядження, наявні касові ордери та звіти про використання коштів. ТОВ «Ферріт-Д» видано ТОВ «Синтиз» видаткові накладні за період вересня - жовтня 2012 року. Дніпропетровська ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не заперечувала проти факту сплати підзвітною особою ТОВ «Синтиз» готівкових коштів ТОВ «Ферріт-Д» за придбаний товар.

Відповідно до п. 138.4, п. 138.6 - п. 138.8 ст. 138 ПК України (у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Фактична вартість остаточно забракованої продукції не включається до складу витрат платника податку, крім втрат від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів) та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку, в разі реалізації такої продукції. Платник податку має право самостійно визначати допустимі норми технічно неминучого браку в наказі по підприємству за умови обґрунтування його розміру. Такі самостійно встановлені платником податку норми діють до встановлення таких норм центральними органами виконавчої влади у відповідній сфері. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Поміж тим, кошти, що були отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не варто визначати як додаткове благо, як дохід з якого варто сплатити податок на дохід фізичних осіб. Кошти були отримані для здійснення операції з купівлі-продажу товарів.

Згідно пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Матеріали справи не підтверджують висновок податкового органу, відносно того, що кошти, отримані підзвітними особами є їх отриманим доходом.

Щодо суми податкового зобов'язання 271799,17 грн. варто вказати, що така сума податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, визначена товариством самостійно, відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, сума є самостійно обчисленою, а отже, узгодженою сумою податкового зобов'язання.

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктом 95.1 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Колегія суддів вважає, що незважаючи на самостійне декларування суми 271799,17 грн., податковій інспекції не слід включати суму до податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, в розмірі 271799,17 грн. до податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 60.6 ст. 60 ПК України, якщо нарахована сума грошового зобов'язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов'язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2015 року на суму 44272,72 грн. винесено відповідачем на підставі рішення про результати розгляду скарги Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 06.02.2015 року № 1059/10/04-36-10-08-09 та є донарахованою штрафною санкцією до податкового повідомлення-рішення № 3 від 19.11.2014 року на суму 466979,97 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що у зв'язку з протиправністю податкового повідомлення-рішення № 3 від 19.11.2014 року скасуванню підлягає податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2015 року на суму 44272,72 грн., яким донараховану частину штрафних санкцій. Податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2015 року є похідним від податкового повідомлення-рішення № 3 від 19.11.2014 року, протиправність якого доведена позивачем.

Відносно правомірності податкового повідомлення-рішення від 19.11.2014 року № колегія суддів зазначає наступне.

Згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2015 р. по справі № 804/4268/15, ТОВ «Синтиз» здійснювало господарські взаємовідносини з ПАТ «Синельніківська теплоізоляція», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ «Ферона», ТОВ «Універсал-авто», ТОВ «МТВ-строй», ПП «Дніпропостачупаковка», ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс», ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси».

Встановлено, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2015 р. по справі № 804/4268/15 задоволено вимоги ТОВ «Синтиз», скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18.02.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2015 р. по справі № 804/4268/15 було встановлено доцільність господарських операцій з від ПАТ «Синельніківська теплоізоляція», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ «Ферона», ТОВ «Універсал-авто», ТОВ «МТВ-строй», ПП «Дніпропостачупаковка», ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс», ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси», підтверджено виконання договорів з даними контрагентами. Цю обставину відповідно до ст. 72 КАС України слід враховувати як доказ.

Судовим рішенням вже встановлено, що ТОВ «Синтиз» для виконання умов зовнішньоекономічних договорів на експорт, використовував пакування дерев'яного матеріалу у зв'язку з чим був укладений Договір № 8 ФС - 216 від 03.01.2012 року з ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» () і 03.01.12 року підписана специфікація № 1 до нього з ціною послуг обробки та маркування. ТОВ "КУТПМЗЗОВВС "Дніпроекономресурси" є особою, що включена до загальнодержавного реєстру осіб, які здійснюють господарську діяльність з виробництва та маркування дерев'яного пакувального матеріалу (далі - Реєстр), який веде Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України та має код для маркування - 05005 (відповідно до Наказу № 731).

За договором з ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» передбачено надання послуг щодо обробки та маркуванню дерев'яного пакувального матеріалу згідно вимог за нормами Наказу Міністерства аграрної політики від 22.12.2005 №731 «Про затвердження фітосанітарних правил ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, експорту та виробництва дерев'яного пакувального матеріалу». За умов договору Виконавець зобов'язаний надати послугу щодо обробки та маркуванню дерев'яного пакувального матеріалу з підписанням відповідного акту виконаних робіт.

На виконання зазначеного договору були складені відповідні акти виконаних робіт, з яких вбачається що надані послуги з обробки та маркуванню дерев'яного пакувального матеріалу надані у кількості, зазначеній у таблиці кожного акту. Обробка матеріалу здійснювалася за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бабушкіна, 68. Крім того, зазначено, що проведення термообробки пакувального матеріалу проведено згідно п. 4.8 вищезгаданих фітосанітарних правил шляхом розігріву з досягненням температури серцевини деревини 56 градусів протягом 1 години. Крім того, були виставлені наступні рахунки: №940 від 19.10.2012 року; №1186 від 11.12.2012 року; №1187 від 11.12.2012 року; №64 від 28.01.2013 року; №224 від 11.03.2013 року; №389 від 24.04.2013 року; №517 від 04.06.2013 року. Як вбачається з наданих до суду документів, на виконання умов договору позивачем для обробки ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» були передані піддони, ящики та дошки за наступними актами прийому - передачі: від 19.10.2012 року, 13.12.2012 року, 13.12.2012 року, 28.01.2013 року 11.03.2013 року, 24.04.2013 року, 04.06.2013 року. Піддони під теплоізоляційну цеглу виготовлялись позивачем самостійно, про що свідчать відповідні акти столярної майстерні РСУ позивача за липень 2012 року, січень 2013 року, березень 2013 року, червень 2013 року та відповідні матеріальні звіти. На виконання умов договору були підписані наступні акти виконаних робіт за перевіряємий період - липень 2012 року по серпень 2014 року: №940 від 25.10.2012 року; №1186 від 13.12.12р.;№1187 від 13.12.12р.;№64 від 29.01.2013 року; №224 від 12.03.2013 року; №389 від 26.04.2013 року; №517 від 05.06.2013 року. Загальна сума наданих послуг складає - 64 975,00 грн. Факт поставки був відображений у бухгалтерському обліку на рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками», який призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи та надані послуги, на суму - 64 975,00 грн.

Крім того, ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» були надані наступні податкові накладні: № 266 від 14.08.2012 року, № 417 від 23.10.2012 року, № 231 від 13.12.2012 року, № 232 від 13.12.2012 року, № 278 від 29.01.2013 року № 84 від 12.03.2013 року, № 510 від 26.04.2013 року, № 63 від 05.06.201 року., № 131 від 07.08.2013 року.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включені до податкового кредиту відповідного періоду на підставі п.п. 198.3 ст.198 ПКУ, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ, даним декларації з ПДВ та реєстрам виданих та отриманих податкових накладних, що знаходяться у матеріалах страви.

Між позивачем та ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс» був укладений договір купівлі-продажу товару шляхом виставлення ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс» Позивачу рахунку-фактури № 116 від 13.08.2012 року на придбання шіни мідної М1 5x50x300мм у кількості 4 шт. загальною вартістю 1896 грн. Вказаний товар був отриманий за довіреністю № 782 від 15.08.2012 року працівником Позивача ОСОБА_5 за видатковою накладною № 73 від 16.08.2012року. Транспортування цього товару до місцезнаходження Позивача було здійснене автомобілем «Фольксваген» державний знак НОМЕР_12 водієм ОСОБА_5, про що свідчить подорожній лист службового легкового автомобіля від 16.08.2012 року.

Станом на 27.12.2010 року між позивачем та ПП «Дніпропостачупаковка» був укладений договір поставки № 71/10-ПК товару на загальну суму 120000 грн. За договором позивачу були виставлені наступні рахунки фактури: № СФ-0000684 від 02.07.2012 року № СФ-0000879 від 05.09.2012 року, № СФ-0000955 від 01.10.2012 року № СФ-0001070 від 07.11.2012 року. Відповідно до вказаних рахунків, позивачем було придбано гофрокартон 2200x1250 та офролист 2200x1500. Товар був отриманий за видатковою накладною № РН-0000648 від 16.07.2012 року за довіреністю № 745 від 13.07.2012 року за видатковою накладною № РН-0000648 від 16.07.2012 року за довіреністю № 745 від 13.07.2012 року працівником - ОСОБА_5;за видатковою накладною № РН-0000850 від 07.09.2012 року за довіреністю № 805 від 06.09.2012 року; за видатковою накладною № РН-0000928 від 04.10.2012 року за довіреністю № 834 від 03.10.2012 року працівником - ОСОБА_5; за видатковою накладною № РН-0001030 від 07.11.2012 року за довіреністю № 867 від 06.11.2012 року. Вказаний товар отрмиувався працівником ОСОБА_5

На виконання зазначеного договору були видані наступні податкові накладні: № 5 від 14.08.12р., № 24 від 06.09.12р„ № 13 від 03.10.12р., № 18 від 06.11.12р. Товар прийнятий комірником ОСОБА_6 на склад відповідно до приймальних актів № 390 від 07.09.12р., № 313 від 16.07.12р., № 435 від 04.10.12р., № 476 від 07.11.12року та оприбуткований на складі, про що свідчить картка складського обліку №Г-6.

Щодо підстав зменшення податкового кредиту на суму 7871,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ТОВ «МТВ-строй» слід зазначити.

Станом на 21.08.13року між позивачем та ТОВ «МТВ-строй» був укладений договір поставки № 01/08 - 2013, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність Покупця товар, що вказаний у рахунках та товарних накладних.

Товар за вказаним договором, а саме: піддон під цеглу, брус 50x100 мм та дошка 25мм, був отриманий за наступними видатковими накладними: № 175 від 07.10.2013 року за довіреністю № 376 від 07.10.2013 року, № 178 від 07.12.2013 року за довіреністю № 376 від 07.10.2013 року та № 282 від 11.10.2013 року. Товар було отримано комірником ОСОБА_6

На виконання умов договору були видані наступні податкові накладні: № 178 від 07.10.2013 року, № 175 від 07.12.2013 року, № 282 від 11.10.2013 року. Транспортування товару від пункту навантаження: вул. Ленінградська, 68, м. Дніпропетровськ до місцезнаходження позивача відбувалося 07.10.2013 року автомобілем НОМЕР_13 водієм ОСОБА_7, про що свідчить подорожній лист від 07.10.2013 року та 11.10.2013 року автомобілем НОМЕР_13 водієм ОСОБА_7, про що свідчить подорожній лист від 11.10.2013 року.

Вказаний товар був прийнятий на склад комірником ОСОБА_6 відповідно до приймальних актів № 540 від 07.12.2013 року, № 551 від 07.10.2013 року, № 578 від 11.10.2013 року та оприбуткований на складі, про що свідчать картки складського обліку № П-10, № Б-9.

Отже висновки щодо обґрунтованого зменшення податкового кредиту на суму 7 871,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ТОВ «МТВ-строй» спростовуються вище встановленими обставинами.

Щодо зменшення податкового кредиту на суму 1510,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ТОВ «Універсал-авто» встановлено.

Станом на 04.01.2011 року між Позивачем та ТОВ «Універсал-авто» був укладений договір № 02/11 по технічному обслуговуванню і ремонту автомобілів, відповідно до умов якого вартість виконаних робіт визначається на підставі наданих актів виконаних робіт та рахунків-фактур.

За цим договором ТОВ «Універсал-авто» були виставлені наступні рахунки-фактури: № СФ - 0000460 від 06.07.2012 року на суму 5937,00 грн. та №СФ-0000713 від 26.10.2012 року на суму 3 123,00 грн.

На виконання зазначеного договору ТОВ «Універсал-авто» були надані послуги по обслуговуванню і ремонту автомобіля НОМЕР_14, який належить на праві власності позивачу відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_15 від 29.12.2007 року, про виконані роботи свідчать акти надання послуг № ОУ - 0000549 від 06.07.2012 року на суму 5 937,00 грн. та № ОУ - 0000879 від 26.10.2012 року на суму 3 123,00 грн.

Товариством «Універсал-авто» були видані податкові накладні № 20 від 06.07.2012 року та № 69 від 26.10.2012 року.

Щодо зменшення податкового кредиту на суму 49,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ТОВ «Ферона» слід зазначити.

Станом на 09.02.2011 року між позивачем та ТОВ «Ферона» був укладений договір купівлі-продажу № 0902, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця продукцію по кількості за номенклатурою та по ціні, що вказані у видаткових накладних.

Відповідно до видаткової накладної № 12 від 14.08.2012 року позивачу був проданий канат сталевий 6,2 мм ГОСТ 2688-80 в кількості 15 м та канат сталевий 11,0 мм ГОСТ 2688-80 в кількості 15 м, на загальну суму 294,12 грн.

Товариством «Ферона» була видана податкова накладна № 10 від 14.08.2012 року. Транспортування цього товару від пункту навантаження: вул. Космічна, 13, м. Дніпропетровськ до місцезнаходження позивача відбувалося автомобілем НОМЕР_14, про що свідчить подорожній лист службового легкового автомобіля від 14.09.2012 року, виданий водію ОСОБА_8

Товар був прийнятий на склад комірником ОСОБА_6 відповідно до приймального акту № 353 від 14.08.2012 року та був оприбуткований на складі, про що свідчать картки складського обліку № К-119 та № К-107.

Щодо зменшення податкового кредиту на суму 49,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ТОВ «Ферріт-Д» слід зазначити.

Станом на 26.03.2012 року між позивачем та ТОВ «Ферріт-Д» був укладений договір купівлі-продажу № 26/03-12, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця у 2012 році волокноутворюючий пристрій. Вартість за одиницю, кількість та асортимент зазначаються в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. До договору станом на 01.08.2012 року була підписана специфікація № 4, відповідно до якої предметом купівлі-продажу є волокноутворюючий пристрій у кількості 2 шт. загальною вартістю 50000 грн.

Відповідно до додаткової угоди у якості відповідальної особи покупця для отримання та транспортування товару за цим договором встановлений інженер відділу МТЗ ОСОБА_5

Відповідно до видаткової накладної ОСОБА_5 22.08.2012 року отримані 2 шт. волокноутворюючих пристрою, загальною вартістю 50000 грн. Контрагентом була видана податкова накладна № 939 від 22.08.2012 року.

Транспортування товару від пункту навантаження: вул. Г.Сталінграду, 147, м. Дніпропетровськ до місцезнаходження позивача відбувалося автомобілем «Фольксваген» державний знак НОМЕР_12 під керуванням ОСОБА_5, про що свідчить подорожній лист службового легкового автомобіля від 22.08.2012 року.

Зазначений товар був прийнятий на склад комірником ОСОБА_6 відповідно до приймального акту № 461 від 05.10.2012 року.

Відносно різних дат щодо поставки та оприбуткування придбаного товару були надані пояснення головного бухгалтера ОСОБА_9, стосовно чого остання повідомила, що розбіжності пов'язані з помилками, допущеними у видатковій накладній, що було виправлено належним чином 05.10.2012 року, про що свідчить відповідна довідка головного бухгалтера. Товар був оприбуткований на складі, про що свідчить картка складського обліку № В-2.

У подальшому ці волокнообразуюючі пристрої були використані у господарській діяльності позивача, а саме змонтовані на піч СКБ 6098, про що свідчить вимога № 585А від 01.10.2012 року начальника виробництва ОСОБА_10, з часом ці волокнообразуюючі пристрої були списані після фізичного зносу, про що свідчать акти на списання малоцінних та бистрозношувальних предметів за № 646 від 05.11.2012 року та № 690 від 05.12.2012 року, які підписані комісією, призначеною за наказом № 185 від 19.12.2011 року у складі голови: зам директора ОСОБА_4, та її членів: зам. Начальника виробництва - ОСОБА_10, економіста - ОСОБА_11, зам. головного бухгалтера - ОСОБА_12

Як вбачається з акту перевірки відповідач посилається на встановлену нереальність та нікчемність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Ферріт-Д» на акт перевірки від 21 грудня 2012 року за № 7210/224/3641206 «Про результати документальної позапланової нев'їзної перевірки ТОВ «Ферріт-Д» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків їх реальності та повноти відображення в обліку».

Щодо зменшення податкового кредиту на суму 49284,00 грн. у зв'язку з встановленням нереальності господарської операції з ПАТ «Синельніківська теплоізоляція» слід зазначити.

Станом на 11.01.2010 року між позивачем та ПАТ «Синельніківська теплоізоляція» був укладений договір поставки № 11-01/10-ДП, за умовами якого продавець зобов'язувався передати у власність покупця вугілля згідно специфікації. 01.09.2012 року до вказаного договору була підписана специфікація № 10, відповідно до якої предметом поставки є «вугілля ДОН» у кількості 100 тон загальною вартістю 200049,96 грн. на умовах поставки СРТ - склад вантажоотримувача.

За договором постачальником були виставлені наступні рахунки-фактури: № СТО - 000054 від 30.06.2013 року на суму 73799,86 грн, № СТО - 000058 від 31,07.2013 року на суму 75849,85 грн., № СТО - 000064 від 30.08.2013 року на суму 75849,85 грн.

Позивачем отримано «вугілля ДОН» відповідно до видаткових накладних: № СТО - 000996 від 30.09.2012 року у кількості 35 тон на суму 70017,49 грн. на підставі довіреності № 831 від 28.09.2012 року, виданої на ім'я ОСОБА_5 № СТО - 001339 від 30.06.2013 року у кількості 36 тон на суму 73799,86 грн. на підставі довіреності № 238 від 27.06.13р., виданої на ім'я ОСОБА_6; № СТО - 001355 від 31.07.2013 року у кількості 37 тон на суму 75849,85 грн. на підставі довіреності № 288 від 30.07.2013 року, виданої на ім'я ОСОБА_6; № СТО - 001363 від 30.08.2013 року у кількості 37 тон на суму 75849,85 грн. на підставі довіреності № 336 від 30.08.2013 року, виданої на ім'я ОСОБА_6

Контрагентом були видані податкові накладні №68 від 30.09.2012 року; №6 від 30.06.2013 року; №6 від 31.07.2013 року; № 3 від 30.08.2013 року.

Отриманий товар був прийнятий на склад комірником ОСОБА_6 відповідно до приймального акту № 423 від 30.09.2012 року, приймального акту № 320 від 30.06.2013 року, приймального акту №393 від 31.07.2013 року; приймального акту № 464 від 30.08.2013 року. Товар був оприбуткований на складі, про що свідчить картки складського обліку № У-20, № У-21, № У-22.

У подальшому придбане вугілля було використане у господарській діяльності на виготовлення ВУТ у вересні 2012 року, про що свідчить акт використання сировини від 30.09.12року, який був підписаний комісією у складі її голови - зам. Генерального директора ОСОБА_13 та членів: зам. начальника виробництва - ОСОБА_14 і зам. головного бухгалтера - ОСОБА_12, економіста - ОСОБА_11, майстра зміни - ОСОБА_15

Вугілля, що було придбане у 2012 році, було отримано зі складу начальником виробництва ОСОБА_16 на підставі вимог № 584А від 01.10.2012 року, № 598 від 05.10.2012 року, № 605 від 10.10.2012 року, № 612А від 12.10.2012 року, № 619 від 17.10.2012 року, № 624 від 19.10.2012 року, № 626А від 22.10.2012 року, та № 638 від 26.10.2012 року.

Вугілля, що було придбане у 2013 році, було отримано зі складу начальником цеху - ОСОБА_14 на підставі вимог № 418 від 30.06.2013 року, № 521 від 31.07.2013 року, № 583 від 30.08.2013 року.

У червні - серпні 2013 року придбане вугілля було використане на виробництво цегли керамічної, про що свідчать відповідні звіти за червень, липень, серпень 2013 року, які затверджені зам. генерального директора ОСОБА_4 та підписані начальником цеху - ОСОБА_14 і економістом ОСОБА_11

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ПАТ «Синельніківська теплоізоляція», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ «Ферона», ТОВ «Універсал-авто», ТОВ «МТВ-строй», ПП «Дніпропостачупаковка», ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс», ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Оскільки, в судовому порядку встановлено правомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПАТ «Синельніківська теплоізоляція», ТОВ «Ферріт-Д», ТОВ «Ферона», ТОВ «Універсал-авто», ТОВ «МТВ-строй», ПП «Дніпропостачупаковка», ПП «ДЕНІМ «Дніпроенергоімпекс», ТОВ «КУТПМЗЗОВВС «Дніпроекономресурси» та помилковість висновків акту перевірки про завищення позивачем від'ємного значення податку на додану вартість за липень 2012 року та серпень 2014 року, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є безпідставним.

Відповідно до п. 44.1, п.п. 44.3 - 44.5 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.п. 200.1 - 200.4 ст. 200 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності відображення в податковому обліку господарських операцій ТОВ «Синтиз» з контрагентами у зв'язку з підтвердженнями реальності господарських операцій, що встановлено судовими рішеннями.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи підтверджують реальність здійснення контрагентами позивача господарських відносин, виконання договорів, ця обставина безпосередньо встановлена судовими рішенням за спором, за той самий період та між тими самими контрагентами.

Відповідач вважав, що реалізація власної продукції на експорт ТОВ «Синтиз» за цінами нижче собівартості покупцям-нерезидентам ТОВ «Роскомстрой», ТОВ «ТехМетТрейдинг», ТОВ «ОсколПромСнаб» на загальну суму 1494747,40 грн. в 2-му півріччі 2012 року, в 2013 року, 8 місяців 2014 року, це є потенційно збиткова операція для підприємства, адже фінансові та матеріальні ресурси вже використані підприємством в процесі виробництва та реалізації товарів (робіт, послуг)і їх необхідно поновити за рахунок покупця при продажу продукції .

Разом з тим, відповідно до ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність, це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

При здійсненні господарської діяльності підприємства не завжди отримують прибуток і не варто таку ознаку визначати як вину підприємства або наявність умислу у продажі товарів нижче собівартості. Кінцевий економічний підсумок господарської діяльності товариства може виражатись або у прибутку або у збитку.

Встановлено, що 07.05.2010 року між ТОВ «Синтиз» та ТОВ «Компанія Велмакс ЛТД» було укладено договір № 07-05/10У, відповідно до умов якого розрахунки проводяться після підписання акта виконаних робіт обома сторонами, а також згідно наданого рахунку протягом 30 банківських днів. 19.05.2010 року сторонами підписано приймально-передавальний акт виконаних робіт № 1, протягом 30 банківських днів після підписання акту починається відлік позовної давності по договору.

26.08.2011 року ТОВ «Синтиз» сплачено ТОВ «Компанія Велмакс ЛТД» по вказаному договору 5208,00 грн. Таким чином, строк позовної давності перервався та почав відлік з 26.08.2011 року.

Враховуючи вищевказану обставину, строк позовної давності по договору від 07.05.2010 року № 07-05/10У сплив 26.08.2014 року. Таким чином, сума кредиторської заборгованості позивача по договору від 07.05.2010 року № 07-05/10У ще не набула статусу безнадійної кредиторської заборгованості і обов'язок підприємства відобразити таку заборгованість в податковій звітності з податку на прибуток підприємства ще не настав. Варто вказати, що період, в який ця сума стала безнадійною кредиторською заборгованістю, не був предметом перевірки та не відображений в акті, який став підставою для винесення податкового повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення в частині визначення податкових зобов'язань на суму 58 069,00 грн. є не правомірним.

Встановлено, що 01.10.2007 року між ТОВ «Синтиз» (замовник) та ТОВ «Інтер Сервіс Люкс» (виконавець) укладено договір № 01-11/07У, розрахунки по якому проводяться після підписання акта виконаних робіт обома сторонами, а також згідно наданого рахунку протягом 30 банківських днів. 01.08.2008 року між ТОВ «Синтиз» та виконавцем було підписано акт заліку зустрічних однорідних вимог № 302, згідно до якого сума заборгованості ТОВ «Синтиз» перед ТОВ «Інтер Сервіс Люкс» по договору № 01-11/07У від 01.10.2007 року складає 1207581,42 грн.

Встановоено, що ТОВ «Інтер Сервіс Люкс» відступило ТОВ «Геліос Град Плюс» право вимоги, яке виникло на підставі договору № 01-11/07У від 01.10.2007 року на суму 1207581,42 грн. 08.08.2008 року ТОВ «Синтиз» здійснено часткову сплату ТОВ «Геліос Град Плюс» по договору № 01-11/07У від 01.10.2007 року.

По договору № 01-11/07У від 01.10.2007 року сума кредиторської заборгованості ТОВ «Синтиз» вже набула статусу безнадійної кредиторської заборгованості і обов'язок підприємства відобразити таку заборгованість в податковій звітності з податку на прибуток на момент проведення перевірки настав.

Згідно п. 135.1, пп. 135.5.4 п. 135.4 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою. Інші доходи включають, зокрема, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Позивач мав би відобразити несплачену суму боргу як безнадійна кредиторська заборгованість у наступному звітному періоді, що слідувала за закінченням строку погашення заборгованості.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що за перевіряємий період ТОВ «Синтиз» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Градієнт ТЕК», ПП «Рембудкомплект-плюс». Матеріалами справи підтверджуються витрати здійснені ТОВ «Синтиз» як засіб оплати за отримані від контрагентів товари. Варто вказати, що податковим органом не заперечується нереальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Градієнт ТЕК», ПП «Рембудкомплект-плюс», заперечувалось лише використання отриманих товарно-матеріальних цінностей у власній діяльності та завищення валових витрат.

Завершальною ознакою по виконанню договорів є отримання придбаних товарів, та оплата за них, ТОВ «Синтиз» отримало у свою власність придбані у контрагентів товари, для використання у виробничій діяльності, здійснило за них оплату у безготівковій формі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ТОВ «Синтиз» правомірно віднесено суми сплачені при отримані товарів, послуг, до сум валових витрат. Ознакою дійсності господарських операцій є зміна майнового стану платника податків, у процесі отримання, у подальшому товар було викоритано у власній діяльності, майновий стан та наявність активів у позивача змінювалась.

Отже, податкове повідомлення-рішення Дніпропетровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № від 19.11.2014 року на суму 813 132,00 грн. за основним платежем у розмірі 542088,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 271 044,00 грн. підлягає скасуванню частково.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України та вважає, що податковим органом не доведено правомірність винесенння податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року було відстрочено Дніпропетровській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення по справі.

Відповідно ч. 1 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати у частині залишення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2014 року на суму 20115,00 грн. без розгляду

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст.ст. 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтиз» та Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року у справі № 804/5527/15 - скасувати у частині залишення без розгляду позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 19.11.2014 року № та в цій частині відмовити.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Стягнути з Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Державного бюджету України (отримувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37989274, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровськ, код банку отримувача (МФО): 805012, рахунок отримувача: 1004, код класифікації доходів бюджету: 22030101), суму судового збору у розмірі 5359,20 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень 20 копійок).

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук

Згідно з оригіналом

Помічник судді О.Ю. Соляр