Справа № 2а-7905/10/0470
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/31809/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Укрніхром" на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрніхром" до Дніпропетровської митниці Державної митної служби України, треті особи: Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області про визнання недійсним рішення та стягнення суми переплати,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року задоволено позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрніхром" до Дніпропетровської митниці Державної митної служби України, треті особи: Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області про визнання недійсним рішення та стягнення суми переплати.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, між ТОВ "Укрніхром" та підприємством Китаю, укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку товару №16-10/08 від 24.06.2008 року.

19.02.2010 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці для здійснення митного оформлення товару: дріт з нержавіючої сталі, стрічка холоднокатана з нержавіючої сталі, дріт з нікелевих сплавів, дріт зі сплавів на основі міді та нікелю, елементи опору нагрівальні, відповідає ГОСТ 12766.1-90. Виробник Китай. Митна вартість товару була заявлена шляхом подання вантажної митної декларації та декларації митної вартості форми за ціною договору (метод 1) відповідно до ст. 267 МК України.

Однак, під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів було встановлено, що цей рівень значно нижчій рівня митної вартості товарів, інформація про які була наявна у митного органу. Отже, у митниці виникла необхідність здійснити перевірку даних, зазначених у декларації митної вартості та їх уточнення.

Тому, митний орган, не погоджуючись із митною вартістю ввезеного товару, зобов'язав позивача надати додаткові документи, на підставі п.11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 (далі Порядок) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, а саме: калькуляцію фірми виробника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно з законодавством; прейскуранти (прайс-лист) фірми виробника товару.

Представник підприємства був ознайомлений з переліком документів які необхідно надати 19.02.2010 року та 23.02.2010 року представником підприємства було здійснено запис про неможливість надання додаткових документів.

Рішенням митного органу від 23 грудня 2010 року №110000015/2010/150290/2 було визначено митну вартість товару за 6 (резервним) методом.

Як вірно враховано судами попередніх інстанцій, предметом даного спору є правомірність визначення митної вартості товару митним органом.

Так, відповідно до ст. 1 Митного кодексу України, митна декларація - письмова заява встановленої форми, яка подається митному органу і містить відомості щодо товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, необхідні для їх митного оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна декларація приймається та реєструється митним органом у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Подання митної декларації повинно супроводжуватися наданням митному органу комерційних супровідних та інших необхідних документів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом. Митна декларація приймається митним органом, якщо встановлено, що в ній містяться всі необхідні відомості і до неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу України митна вартість товарів - це заявлена декларантом або визначена митним органом вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, яка обчислюється на момент перетинання товарами митного кордону відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 265 МК митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Згідно зі статтею 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митну вартість не може бути визначено за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів вказує, що у разі незгоди митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналізуючи матеріали справи колегією суддів встановлено, що у митниці виникли обґрунтовані сумніви у достовірності заявленої митної вартості товару, в зв'язку з чим і були витребувані додаткові документи, однак позивачем їх надано не було.

При цьому, обов'язок суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності подати додаткові документи на вимогу митного органу встановлений ч.2 ст. 264 Митного кодексу України, а також пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20.12.2006р.

За ст. 267 МК України перший метод визначення митної вартості може бути використаний лише за умови, якщо дані, заявлені декларантом, підтверджені документально та є достовірними.

У зв'язку з ненаданням позивачем додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем. При визначенні митної вартості товару за шостим методом митниця діяла відповідно до вимог ст. 266 МК України та мотивувала позивачу неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в спірних правовідносинах митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи апеляційним судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Таким чином, правових підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "Укрніхром" судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрніхром" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді