Справа № 821/361/16
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/361/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Рябчич А.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кромпа О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № від 24.11.2015 р., вимоги № від 24.11.2015 р. та рішення № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій, -

встановив:

22 березня 2016 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_1) до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) з позовними вимогами про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № від 24.11.2015 р., вимоги № від 24.11.2015 р. та рішення № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 22.09.2015 року по 28.09.2015 року ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 30.09.2015 року № 622/21-03-17-03/НОМЕР_4. Під час проведеної перевірки податковий орган зробив висновок про порушення підприємцем вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 3600,00 грн.; п.121.1 ст.121 ПК України та «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» затверджений наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025, п.6 ст.128 Господарського кодексу України; п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено показники чистого доходу на який нараховується єдиний внесок в розмірі 8328,00 грн.; п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24 листопада 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 5180,00 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф-, якою від позивача вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, штрафі та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8328,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року №, яким визначено штрафні санкції в розмірі 832,80 грн. Позивач не погоджується з висновками податкового органу викладеними в акті перевірки та прийнятими на його підставі повідомленням-рішенням № від 24.11.2015 р., вимогою № від 24.11.2015 р. та рішенням № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій, вважає їх протиправними, безпідставними та необґрунтованими, а тому просить скасувати їх у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмові заперечення та на висновки акту перевірки просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи зі змісту п.1.1 ст. 1 ПК України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано Положеннями Податкового кодексу України.

Згідно із ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до п. 75.1 статті 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: …платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України).

У відповідності до п. 81.3 ст. 81 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) зареєстрований Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 16 жовтня 2001 року, номер запису 2318. Перебуває на обліку в ДПІ у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 23 жовтня 2001 року №12999, не є платником податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 70.20.0 - Здавання в оренду власного нерухомого майна.

Під час перевірки використано: лист платнику податків ОСОБА_1 від 02.06.2015 року №6337/10/21-03-17-01-22; висновок від 06.07.2015 року №2693/21-03-17-01; інформація на ФОП, отримана з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; поштові повідомлення вручення (а.с. 10 п.1.10 акту перевірки). Зустрічні перевірки не проводились (а.с. 10 п.1.12 акту перевірки).

Податковим органом під час проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, згідно бази даних ДПІ розрахунки за формою 1 ДФ протягом періоду, що перевірявся, не подавались (а.с. 11 пп.1.14.1 п.1.14, п.1.16 акту перевірки).

В період з 22.09.2015 року по 28.09.2015 року ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 30.09.2015 року № 622/21-03-17-03/НОМЕР_4.

Під час проведеної перевірки податковий орган зробив висновок про порушення підприємцем вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 3600,00 грн.; п.121.1 ст.121 ПК України та «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» затверджений наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025, п.6 ст.128 Господарського кодексу України; п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено показники чистого доходу на який нараховується єдиний внесок в розмірі 8328,00 грн.; п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24 листопада 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 5180,00 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф-, якою від позивача вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, штрафі та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8328,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року №, яким визначено штрафні санкції в розмірі 832,80 грн.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Перевіряючи зазначені рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає їх такими, що узгоджуються з правовими положеннями законів України з наступних підстав.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри. У разі, якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України, встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України, передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Між ФОП ОСОБА_1 та арбітражним керуючим ОСОБА_4 01 квітня 2013 року укладено договір оренди нежитлового приміщення №03/а (а.с. 29) предметом якого є надання в оренду об'єкта нежитлового фонду - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, другий поверх, для використання під офіс. Загальна площа складає 26,4 кв.м.

За умовами договору він діє з 01 квітня 2013 року по 01 березня 2016 року, розмір орендної плати становить 2000 грн за 1 кв.м в місяць (пп.3.1.1. п.3.1. розділу 3 договору).

Договір може бути розірвано достроково в таких випадках: по рішенню господарського суду: за взаємною згодою сторін; з підстав систематичного порушення орендарем умов договору; з підстав систематичного порушення орендодавцем умов договору; у випадку неможливості виконання п.2.1.6 та неможливості узгодження використання приміщення у відповідності з п.1.1. з Державним пожежним наглядом.

Всі зміни договору дійсні, якщо вони складені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими представникам сторін, всі додатки до договору є його невід'ємними частинами (п.8.1 договору).

В судовому засіданні позивач зазначив, що договір від 01 квітня 2013 року №03/а було розірвано за згодою сторін в грудні 2013 року згідно додаткової угоди до договору, послуги оренди як в 2014 році так і в подальшому до теперішнього часу не надавались.

ФОП ОСОБА_1 на підтвердження своєї позиції стосовно відсутності в 2014 році з боку орендаря оплати за орендоване майно надав копії актів виконаних робіт за 2013 рік та чеки до акту виконаних робіт №28 від 15 грудня 2013 року на суму 6000 грн та №29 від 25 грудня 2013 року на суму 18000 грн, які сукупно становлять саме 24000 грн.

Суд не може погодитись з такою позицією, оскільки додаткової угоди в письмовому вигляді сторони в судове засідання не надали, натомість в подальшому позивач стверджував про укладення її в усній формі, що прямо суперечить вимогам договору.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 (орендар за договором оренди від 01 квітня 2013 року №03/а) повідомив, що не пам'ятає про додаткову угоду до договору оренди та підтвердив сплату позивачу орендної плати за перший квартал 2014 року в розмірі 24000 грн.

Платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (п.51.1 ст.51 ПК України).

Показання свідка узгоджуються з наявним в матеріалах справи податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку поданого ОСОБА_4 до ДПІ за І квартал 2014 року (реєстраційний номер від 25.04.2015 року), відповідно до якого за перший квартал ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) сплачено 24000 грн з ознакою доходу «157».

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі (ч.1 ст.138 КАС України).

Втім, позивач не підтвердив свої доводи про наявність додаткової угоди від грудня 2013 року та про відсутність в 2014 році прибутку в розмірі 24000 грн, належними доказами в розумінні ч.1 ст.138 КАС України.

02 червня 2015 року ДПІ направила на адресу ФОП ОСОБА_1 лист «Про надання документальних підтверджень та пояснень» №6337/10/21-03-17-01-22, в якому повідомила, що згідно з відомостями бази даних ДРФО за 2014 рік ним отримано дохід за ознакою «157» складає 24000 грн. З метою визначення правильності нарахування та своєчасності сплати податків і зборів та підтвердження обсягів постачання товарів, робіт та послуг за період січень - грудень 2014 року позивачу запропонували надати наступні документи: книгу обліку доходів і витрат; видаткові, прибуткові та товарно-транспортні накладні; угоди, контракти, укладені з постачальниками товарів (робіт, послуг); фінансово-господарські документи, що підтверджують сплату коштів за вчиненим правочином (а саме: платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО та інші); документи, що підтверджують наявність власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень; завірені копії договорів з найманими працівниками. Даний лист позивач отримав належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 08 червня 2015 року поштового відправлення №189. Враховуючи, що перевірка розпочалась з 22 вересня 2015 року у позивача було три місяці для надання підтверджувальних документів податковому органу, натомість в акті перевірки ним самостійно зазначено про ненадання первинних документів для перевірки (а.с. 17).

Позивач податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік не подавав, отриманий від ОСОБА_4 дохід в розмірі 24000 грн не декларував, звітність з єдиного соціального внеску за 2014 рік до податкового органу з відображенням отриманих сум доходу не подавалась, книга обліку доходів та витрат за 2014 рік не зберігалась, доказів протилежного сторони суду не надали.

Неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (п.120.1 ст.120 ПК України).

Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень (п.121.1 ст.121 ПК України).

Під первинною документацією податковий орган розуміє незабезпечення платником податку зберігання книги обліку доходів та витрат, що підтверджується матеріалами справи (відсутність такої книги у позивача) та не заперечується позивачем.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп.54.3.2. п.54.3. ст.54 ПК України)

Наведена норма зобов'язує відповідача визначити суму грошових зобов'язань платнику податків у випадку заниження ним податкових зобов'язань, оскільки ФОП ОСОБА_1 не надав податковому органу жодних письмових пояснень стосовно отримання чи не отримання ним доходу в розмірі 24000 грн, ДПІ правомірно збільшила останньому суму грошових зобов'язань в розмірі 3600 грн (15% від суми отриманого доходу).

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (п.123.1 ст.123 ПК України).

Враховуючи правомірність збільшення суми грошового зобов'язання в розмірі 3600 грн, правомірним є застосування штрафної санкції в розмірі 900,00 грн (25% від суми визначеного грошового зобов'язання).

Підсумовуючи викладене, суд не погоджується з позицією позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення форми «Р» від 24 листопада 2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 5180 грн, з них 3600 грн основного платежу та 1580 грн штрафних санкцій.

Вирішуючи питання стосовно правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф- в розмірі 8328,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року № в розмірі 832,80 грн, суд зазначає наступне.

Преамбула до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) (п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Таким чином, отримавши прибуток, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі обчислити та сплатити єдиний внесок, чого позивач не вчинив.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Податковий орган донарахував позивачу єдиний соціальний внесок в розмірі 8328,00 грн (34,7% від отриманого доходу), що відповідає ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), відповідно до якої єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Викладене не дає суду можливості погодитись з позицією позивача про протиправність правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф- в розмірі 8328,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року № в розмірі 832,80 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про протиправність дій відповідача.

На підставі вимог частини 3 статті 160 КАС України, в судовому засіданні 21 квітня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення № від 24.11.2015 р., вимоги № від 24.11.2015 р. та рішення № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 26 квітня 2016 р.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 10.1.