Справа № 826/9648/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 квітня 2016 року № 826/9648/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ай Ті Артіль»
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ай Ті Артіль» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 10.12.2014р. №.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняті правомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку ТОВ «Ай Ті Артіль» за результатами якої 24.11.2014р. складено акт №3111/26-53-22-01-21-32657986 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Ліакон» () за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р.» (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення п.п. 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, п. 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 16 666,67грн. за квітень 2014 року.

На підставі встановленого порушення відповідачем 10.12.2014р. прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 20 834грн., у тому числі основний платіж - 16 667,00грн. та штрафні санкції - 4 167,00грн.

В порядку адміністративного оскарження податкове повідомлення - рішення від 10.12.2014р. залишено без змін, а скарги позивача без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 10.12.2014р. протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Ліакон» (Виконавець) укладено договір №3-28/14 від 28.03.2014р., згідно умов якого Виконавець зобов'язується надавати Замовнику послуги з програмування. Розробки та модифікації програмних продуктів, а Замовник прийняти та оплатити їх. Надання послуг здійснюється Виконавцем з моменту підписання даного договору та до 08.05.2014р. Сторони погоджуються, що вартість послуг виконання за договором становить 100 000,00грн., у тому числі ПДВ 16 666,67грн. Замовник оплачує послуги Виконавця шляхом перерахування коштів на банківський рахунок.

На виконання умов даного договору ТОВ «Ліакон» виписані: акти приймання виконаних робіт №19 від 09.04.2014р. та №20 від 16.04.2014р.; податкові накладні №54 від 09.04.2014р., №55 від 16.04.2014р. всього на суму ПДВ 16 666,67грн.

Суми ПДВ віднесені позивачем до складу податкового кредиту.

З Акту перевірки вбачається, що контролюючий орган про порушення позивачем норм податкового законодавства дійшов з тих підстав, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві отримано акт перевірки від Вінницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ліакон» щодо підтвердження господарських відносин із ТОВ «Поберіжжя» () за квітень 2014 року» від 03.04.2014р. №1016/26-55-22-07/32657986, яким встановлено, що ТОВ «Ліакон» за місцезнаходженням не знаходиться.

Крім того, вказаним актом встановлено, що у ТОВ «Ліакон» та ТОВ «Поберіжжя» відсутні трудові ресурси, земельні ділянки, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання, інші основні засоби, сировинна, матеріали для здійснення основного виду діяльності.

Також з Акту перевірки вбачається, що контролюючий орган отримав лист СУ ФР ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 22.08.2014р. №10512/7/04-36-07-06-06, з якого вбачається, що директор ТОВ «Ліакон» Харченко Сергій Андрійович заперечив проти того, що він зареєстрував дане підприємство. З його пояснень вбачається, що він ніякого відношення до реєстрації та ведення фінансового - господарської діяльності вказаного підприємства не має.

З метою з'ясування обставин фінансово-господарської діяльності в судове засідання викликався директор ТОВ «Ліакон» Харченко Сергій Андрійович, втім останній не прибув, відповідних пояснень та їх документального підтвердження не надав, що підтверджує, на переконання суду, висновки контролюючого органу щодо неможливості надання послуг саме цим контрагентом, оплата за які врахована позивачем при визначенні податку на додану вартість.

Таким чином, з наданих позивачем первинних документів неможливо встановити осіб які їх підписали, у зв'язку із чим суд їх вважає складеними з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11, згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відтак, надані позивачем документи за вказаних обставин, не можуть вважатися неналежними доказами реальності зазначених правочинів.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, розмір податкового зобов'язання продавця товарів (послуг) по господарським операціям, проведеним з кожним контрагентом - покупцем у окремому звітному періоді, має дорівнювати розміру податкового кредиту такого покупця, задекларованого за такий звітний період, що передбачає відображення покупцем отриманої податкової накладної у реєстрі отриманих податкових накладних цього звітного періоду.

В ході розгляду справи судом встановлено, що операції між позивачем та ТОВ «Ліакон» не мали реального характеру. Фактично перевіркою встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку, які стосуються лише факту перерахування грошових коштів. Контрагентом перераховувались кошти без мети реального настання правових наслідків, з метою зниження об'єкту оподаткування, несплати податків, у зв'язку з чим дії підприємства призвели до втрат дохідної частини Державного бюджету України.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Окрім цього, вирішуючи дану справу суд щодо доводів позивача про відсутність підстав для проведення перевірки та допущених порушень під час їх проведення, зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити:

1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Судом встановлено, що запит контролюючого органу від 12.09.2014р. №19450/10 «Про надання інформації та її документального підтвердження» містить посилання та норми закону відповідно до яких відповідач має право на отримання такої інформації, а також зазначено підставу для направлення запиту та перелік запитуваної інформації (документів).

Податкове законодавство (чинне на момент виникнення спірних відносин) не містить вимоги щодо зазначення конкретних підстав для надіслання запиту відповідно до п. 73.3 статті 73 ПК України.

Як передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок передбачений статтею 77 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 78.1 якої документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин.

Зокрема, відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються можливі порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Позивач листом №32 від 02.10.2014р. повідомив контролюючий орган про відсутність підстав виконання запиту від 12.09.2014р. №19450/10 «Про надання інформації та її документального підтвердження», оскільки на його думку він не відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже, у зв'язку з тим, що позивачем не виконано вимог запиту ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 12.09.2014р. №19450/10, відповідачем правомірно проведено перевірку підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Ліакон» () за період з 01.04.2014р. по 30.04.2014р.

Таким чином, відповідні доводи позивача під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли.

Отже, на підставі вищевикладеного відповідач виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення 10.12.2014р. №, а тому адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ай Ті Артіль» задоволеним бути не може.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Ай Ті Артіль» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко