Справа № 826/11893/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/52580/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Ліпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту державної виконавчої служби (далі - ДДВС) Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов'язання,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття постанови від 02 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086;

- постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 02 квітня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086 скасувати;

- зобов'язати відповідача забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року №12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області від 09 квітня 2009 року у справі №2а-43/09, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01 листопада 2011 року щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01 листопада 2011 року, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати відповідача відкрити виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року №12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» в частині зобов'язання держави Україна виконати постанову Володарського районного суду Київської області від 09 квітня 2009 року у справі №2а-43/09, а саме: провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 01 листопада 2011 року щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком; провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу, починаючи з 01 листопада 2011 року, з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом другої групи, що пов'язано з роботами на Чорнобильській АЕС.

Постановою Володарського районного суду Київської області від 09 квітня 2009 року позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії, задоволений, а саме:

- визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області у перерахунку та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії, починаючи з 22 серпня 2008 року, неправомірною;

- зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22 травня 2008 року щомісячно з розрахунку 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22 травня 2008 року з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком.

З 01 листопада 2011 року Управління Пенсійного фонду України в Володарському районі Київської області припинило виконувати рішення суду, а пенсія позивачу виплачувалась без врахування такого рішення, у зв'язку з чим позивач, в числі інших осіб, звернулася до Європейського суду з прав людини із заявою №9381/12 від 03 лютого 2012 року.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року у справі «Хайнацький та інші проти України», суд, серед іншого, визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу ОСОБА_4) за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг; констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

З матеріалів справи видно, що у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на примусовому виконанні знаходилось рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року № 12895/08 у справі «Хайнацький та інші проти України» (ВП №42340086), де позивач - ОСОБА_4 є одним із стягувачів, боржником - держава Україна.

02 квітня 2015 року державним виконавцем ДДВС прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №42340086 відповідно до пункту 8 частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень Європейського суду з прав людини» з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Закінчуючи виконавче провадження, державний виконавець виходив з того, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом, грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 11 вересня 2013 року №5359 у розмірі 33 420,81 грн (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 29 вересня 2014 року № 6675 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 496,92 грн. Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням юстиції у Київській області, рішення виконано відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03 жовтня 2014 року №43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким Управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду, і таким чином для скарги немає підстав».

Також, державним виконавцем зроблено посилання на статтю 9 Конституції України, статтю 13 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статтю 32 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Великода проти України».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Саме відповідно до вимог цього Закону належить давати оцінку діям державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 9 частини 2 статті 17 Закону №606-XIV встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон №3477-IV).

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 49 Закону №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

У статті 2 Закону № 3477-IV під Рішенням у цьому законі мається на увазі:

а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України;

в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України;

г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до статей 2, 3 Закону № 3477-IV порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Протягом десяти днів від дня отримання повідомлення суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження (частина перша статті 7 Закону №3477-IV).

Відповідно до частин 1-4 статті 8 Закону №3477-IV виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини першої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 5 цієї ж статті Закону №3477-IV встановлено, що підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (частина 6 статті 8 Закону №3477-IV).

За змістом статті 17 Закону №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За правилами статті 63 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» (далі - Закон №3491-VI) установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання Закону № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23 липня 2011 року.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акта застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року у справі №43331/12 «Великода проти України» за скаргою, в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01 грудня 2008 року, суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану.

Так, Європейський суд дійшов висновку що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни; при цьому наголосив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Вказано, що суд також не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції, а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава.

Також Європейський суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Таким чином, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів про безпідставність позовних вимог.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом ( частина 3 статті 49 Закону № 606-ХІV).

Враховуючи викладене, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак