Справа № 761/36958/15-а
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2016-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/72/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

при секретарі Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України у Шевченківському районі м.Києва, де просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників в галузі економіки України за 2007 рік в сумі - 1197,91 грн. при призначені в 2013 році йому пенсії та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 28.09.2013 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2010-2012 роки.

Свої вимоги позивач обгрунтував тим, що з 28.09.2013 року позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», а до цього отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як з»ясувалось, пенсія позивачу виплачувалась неправомірно із застосуванням показника середньої заробітної плати, зайнятих у галузях України за 2007 рік в сумі - 1197 грн., хоча повинен був би застосовуватись такий показник за 2010-2012 роки. Позивач зазначає, що при призначенні йому пенсії за віком має місце призначення пенсії за іншим Законом, а не переведенням з одного виду пенсії на інший вид пенсії в межах одного закону. Зазначив, що його порушене право підлягає судовому захисту саме з часу його порушення з 28.09.2013 року з огляду вину відповідача, яким було порушено вимоги законодавства та права позивача на своєчасну та в повному обсязі отримання пенсії, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, але направив до суду заперечення проти позову, де зазначив про переведення позивача з отримання пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», де за вказаним Законом було застосовано показник середньої заробітної плати у тому році, в якому позивач за призначенням відповідного виду пенсії згідно Закону. Зазначає про законність своїх дій щодо перерахунку пенсії позивачу, оскільки з аналізу норм ст.ст.42-45 Закону «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» вбачається про те, що поняття «призначення» та «перерахунок» пенсії не є тотожними, оскільки умови і порядок реалізації права на них розмежовуються Законом. Відповідач вказав, що у випадку позивача перерахунок пенсії було здійснено із застосуванням показника середньої заробітної плати, який вираховувався під час призначення попереднього розміру пенсії. З 01.05.2012 року згідно постанови Кабінету Міністрів України №327 перерахунок пенсії проводиться з показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому на Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно враховуються для обчислення пенсії за 2007 рік (1197,91 грн.), а відтак підстав для застосування середнього показника за 2010-2012 рік для обчислення пенсії позивачу немає.

Ухвалою суду від 10.12.2015 року справу було призначено до судового розгляду.

Оскільки ухвалою суду від 10.12.2015 року справу було призначено до судового розгляду, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з»явився, тому розгляд і вирішення справи проводиться на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ч.4 ст.128 КАС України.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких гуртується позов, об»єктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва та одержує станом на даний час пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено судом, згідно листів Пенсійного фонду України у Шевченківському районі в м.Києві від 20.11.2015 року, то позивача ОСОБА_1 з 28.09.2013 року згідно поданої ним заяви було переведено з пенсії за вислугу років з Закону України Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі по тексту - Законом N 2262-XII), на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» (надалі по тексту - Закон N1058-IV), де за вказаним Законом було застосовано показник середньої заробітної плати відповідно до Законом України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» в тому році, в якому позивач звернувся за призначенням відповідного виду пенсії.

Між тим, вказана позиція відповідача є помилковою з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Зокрема, як встановлено судом і не заперечується сторонами, то спочатку позивач отримував пенсію за вислугу років за Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до статті 1 Закону N 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону N 1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Статтею 1 Закону N 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі статтею 7 Закону N 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором; у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону N 2262-XII та Закону N 1058-IV, призначається одна пенсія за її вибором; при цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону N 2262-XII, і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону N 1058-IV, яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

У частині першій статті 9 Закону N 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За правилами частини другої статті 40 Закону N 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону N 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом N 1058-IV.

Вказана правова позиції викладена у постанові Верховного суду України від 09.06.2015 року по справі №21-550а14, яка у відповідності до вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

При цьому, у цій же постанові було зазначено, що Верховний Суд України вже висловлював свою позицію щодо застосування частини третьої статті 45 Закону N 1058-IV. Зокрема, у справі N 21-612а14, постанова в якій ухвалена 31 березня 2015 року, де він дійшов висновку, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років за Законом N 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон N 1058-IV, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом N 1058-IV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Враховуючи, що встановлений з 28.09.2013 року перерахунок пенсії позивачу було проведено неправомірно, оскільки він не звертався з заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону, а просив призначити йому іншу пенсію за іншим Законом, тому дії відповідача при перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому на Україні в сумі - 1197,91 грн. за 2007 рік є неправомірними.

В силу положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина 4 статті 71 КАС України).

Відповідач не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обгрунтування правомірності своїх дій при перерахунку розміру пенсії позивачу у визначеному розмірі, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи, що порушення права позивача на отримання пенсії у належному розмірі відбулось з вини відповідача саме з 28.09.2013 року, а тому права позивача підлягають судовому захисту саме шляхом зобов»язання вчинити дії про перерахунок пенсії саме з цієї дати.

В порядку ст. 94 КАС України підлягає стягненню з Державного бюджету на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі - 487 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією про його оплату.

На підставі, керуючись ст.ст.22, 46 Конституції України, ст.ст. 1,7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст.40,45 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», керуючисьст.ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 161-163, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва щодозастосування показника середньої заробітної плати працівників в галузі економіки України за 2007 рік в сумі - 1197,91 грн. при призначені в 2013 році пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 28.09.2013 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2010-2012 роки.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі - 487 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: (