Справа № 310/91/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/45999/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Ситникова О.Ф.,
Черпака Ю.К.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області (далі Управління ПФУ) від 27 грудня 2013 року №191 щодо відмови йому в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати призначити йому таку пенсію з моменту звернення з заявою про її призначення.

В обґрунтування позову зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3-ї категорії. У період з 28 лютого 1988 року по 21 липня 1988 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на п`ять років.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування прийнятих у справі рішень та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, 3-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 31 березня 1993 року. В період з 28 лютого 1988 року по 21 липня 1988 року у складі військової частини НОМЕР_2 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ з заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Управління ПФУ від 27 грудня 2013 року № 191 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з мотивів відсутності первинних документів, що підтверджують період його роботи в зоні відчуження.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення, зокрема, чоловіками 60 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

За правилами абзацу другого пункту 1 частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1988 році - не менше 30 календарних днів, мають право на зменшення пенсійного віку на 5 років.

Згідно з абзацом сьомим підпункту «ґ» пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

За перевіркою матеріалів справи, при зверненні позивача з заявою до Управління ПФУ про призначення йому пенсії, не була надана довідка форми 122, проте надано: копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1988 року, 3 категорії. Галузевим державним архівом Міністерства оборони України на запит Управління ПФУ надано довідку від 22 жовтня 2012 року № 75540, відповідно до якої ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС з 28 лютого 1988 року по 21 липня 1988 року (4 місяці 23 дні) у складі Військової частини № НОМЕР_2 , місцем дислокації якої було село Зелений Мис (попередня назва Страхолісся), яке не віднесено до зони відчуження, а віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Для ліквідації наслідків аварі на ЧАЕС ОСОБА_1 виїзджав у відрядження в інші населені пункти, а саме: з 9 березня 1988 року по 19 березня 1988 року без зазначення населеного пункту, об`єкту або номеру зони; з 13 квітня 1988 року по 20 липня 1988 року в місто Вишгород, яке також не віднесено до зони відчуження.

З огляду на наведені правові норми та, враховуючи встановлені обставини справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність рішення Управління ПФУ від 27 грудня 2013 року №191 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, оскільки документи на підтвердження того, що позивач у 1998 році працював саме у зоні відчуження відсутні.

Що ж стосується довідки Бердянського об`єднаного військового комісаріату від 27 травня 2011 року № 395, відповідно до якої ОСОБА_1 виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30 км зоні Чорнобильської АЕС в період з 25 лютого 1988 року по 21 липня 1988 року, та отримав дозу радіаційного опромінення 0,8 БеР, то суди обґрунтовано не взяли її до уваги, оскільки підставою для її видання зазначено військовий квиток сер. НП № 6246491 від 9 листопада 1975 року, а інформація вказана в ній не підтверджена первинними документами.

Доводи касаційної скарги про те, що посвідчення видане позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, дає йому право на отримання всіх соціальних пільг відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без винятку є безпідставними, оскільки наявність лише посвідчення не може бути підставою для призначенні йому пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В.Швець

О.Ф.Ситников

Ю.К.Черпак