Справа № 826/11347/14
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 квітня 2016 року м. Київ № 826/11347/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., cуддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у судовому засіданні заяву про зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства Внутрішніх Справ України
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- визнати незаконним невиконання МВС України висновку медичної комісії від 27 травня 2008 року про постановку на квартирний облік і надання позивачу житла в першу чергу по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички;

- визнати незаконним не постановку позивача на квартирний облік МВС України на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для надання житла першочергово;

- зобов'язати МВС України прийняти рішення про постановку позивача на квартирний облік по списку інвалідів, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії на підставі постанови Солом'янського районного суду міста Києва від 06 березня 2013 року з дня прийняття постанови суду і на підставі постанови колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2014 року;

- прийняти окрему ухвалу суду про порушення норм статті 47 Конституції України на соціальний захист і надання житла Головним управлінням праці та соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, яке перейменовано в Департамент соціальної політики КМДА, яке протягом 5 років незаконно не видає посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії в порушення норм постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 "Про порядок видачі посвідчень громадянам, інвалідність яких пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року по справі №826/11347/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано МВС України прийняти рішення про постановку позивача на квартирний облік по списку інвалідів, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, першої категорії з 12 червня 2014 року. В решті вимог відмовлено.

06 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 року по справі №826/11347/14.

Обґрунтовуючи клопотання про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, позивач зазначив що, Міністерством внутрішніх справ України не виконується постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.10.2014 року по справі №826/11347/14.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України надати суду звіт про виконання судового рішення у адміністративній справі №8 26/11347/14 від 06.10.2014 року, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено право суду зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що рішення суду ухвалене іменем України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Порядок примусового виконання рішень судів та інших компетентних органів і посадових осіб визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами і доповненнями).

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Положеннями статті 5 даного Закону визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Статтею 84 цього ж Закону повноваження по здійсненню перевірки законності виконавчого провадження покладено на директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та його заступників -щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у будь-якому структурному підрозділі органів державної виконавчої служби; заступників начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі - начальників управлінь державної виконавчої служби, їх заступників - щодо виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень таких управлінь і районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділах державної виконавчої служби, підпорядкованих зазначеним управлінням юстиції.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду стаття (82 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 9 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Згідно частини 10 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень-відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною 2 статті 162 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 7 пункту 4 частини 1 статті 163, абзацу 5 пункту 4 частини 1 статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.п. 6 пункту 4 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Згідно абзацу 5 пункту 4 частини 1 статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

З наведеного вбачається, що відповідно до положень зазначеної правової норми ухвала постановляється судом лише при вирішенні питання для встановлення нового строку подання звіту та накладення на винну посадову особу, відповідальну за виконання постанови, штрафу у розмірі від ста до трьохсот мінімальних заробітних плат.

Постановлення ухвали про зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Таке питання вирішується відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України та є складовою частиною резолютивної частини постанови суду.

У постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2014 року питання щодо надання звіту не вирішувались, позивачем не було заявлено такої вимоги під час подання позову до суду.

Аналогічна позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20.11.2014 справа № К/800/57378/14, від 10.10.2012 № К/9991/71136/11.

Оскільки питання про зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення не було предметом розгляду суду першої інстанції і постановою суду не вирішувалось, підстави для розгляду наведеного після набрання судовим рішенням законної сили та для його задоволення по суті ухвалою суду відсутні.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" від 24.08.1998 № 202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 7 названого Закону передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

В силу положень частини 1 статті 12 Закону "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В разі порушення прав та інтересів громадян законодавець надав можливість сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження два шляхи оскарження дій посадових осіб державної виконавчої служби: адміністративний (до вищестоящої особи) та судовий (до суду).

Стаття 40 Конституції України визначає основоположні засади адміністративного порядку оскарження дій (бездіяльності) державних виконавців та передбачає, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Стаття 82 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

Згідно статті 83 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 цього ж Закону визначено, що посадові особи, зазначені у статті 84 цього Закону, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням вищої посадової особи, з власної ініціативи або під час розгляду поданої відповідно до частини сьомої статті 82 цього Закону скарги на постанову начальника підпорядкованого органу державної виконавчої служби, винесену за результатами розгляду скарги на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця, інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Про результати перевірки законності виконавчого провадження посадовою особою, яка його витребувала, виноситься постанова, яка є обов'язковою для виконання державними виконавцями та підлеглими посадовими особами державної виконавчої служби (ч. 5 вказаної статті).

Правовою основою судового оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця є статті 55 Конституції України, якою кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 165, 264, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов'язання суб'єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді

Є.В. Аблов

А.В. Літвінова