Справа № 817/536/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Справа № 817/536/16

26 квітня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Жуковської Л.А., за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2О,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доУправління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Рівненській області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчиненння певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Рівненській області про визнання протиправною відмови Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Рівненській області у наданні житла в позачерговому порядку та зобов'язання Управління Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в Рівненській області надати житлове приміщення для постійного проживання в позачерговому порядку.

У судовому засіданні 26.04.2016 судом на обговорення учасників судового процесу поставлено питання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та його представник щодо закриття провадження заперечували, покликаючись на те, що адмінстративний позов подано правомірно і його належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача щодо закриття провадження не заперечував.

Заслухавши думку учасників судового процесу, розглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак провадження у справі підлягає закриттю.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд врахував наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які прийнято/вчинено під час здійснення таким суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду стала відмова відповідача у наданні житла в позачерговому порядку, якою на думку позивача, порушені його житлові права.

Суд зазначає, що п.1 ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року по справі №21-530а14 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах при розгляді спору особи, яка проходила публічну службу, із органом місцевого самоврядування, щодо захисту свого права на отримання житла, вказала про належність такого спору до повноважень цивільних судів, та зазначила, що приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

При цьому, згідно до ч. 1, 2 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З огляду на викладену правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що спір про захист права конкретної фізичної особи на отримання житла, в тому числі права на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, є не публічними, а приватно-правовими, а відтак, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тим самим, справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових відносин відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України розглядають суди у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, п.1 ч.1 ст.157 КАС України визначений обов'язок судді закрити провадження в адміністративній справі.

Врахувавши викладене, позов предметом якого є перевірка правильності формування волі власника стосовно розпорядження житлом та передачі майнових прав на нього, набуття права власності на це житло не може бути розглянутий за правилами КАС України.

Отже, провадження у справі слід закрити на підставі ч.2 ст.157 КАС України та роз'яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається у разі закриття провадження у справі за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Рівненській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчиненння певних дій,- закрити.

Розяснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою до Рівненського окружного адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя Жуковська Л.А.