Справа № 642/1054/16-а
Суддя: Лазарєв А. В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №642/1054/16а
Провадження №2а/642/32/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. Ленінський районний суд м. Харкова

у складі:

головуючого Лазарєва А.В.,

секретаря Клименко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок довічного грошового утримання за період з 01.09.2015 р. по березень 2016 р., проводити наступні перерахунки самостійно та постійно при наданні нової довідки про зміну грошового утримання працюючого судді, стягнення недоотриманого ним грошового утримання за вказаний період часу, виходячи з перерахунку грошового утримання, -

в с т а н о в и в:

26 лютого 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відповідача, Управління пенсійного фонду України у Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова, в якому просив: визнати неправомірними дії УПФУ в Ленінському (Холодногорському) районі м. Харкова про відмову в перерахунку його щомісячного довічного утримання судді у відставці, виходячи з його грошового утримання судді, в розмірі 24555 гр. 96 коп., працюючого на відповідній посаді з 01 вересня 2015 року, усунув тим самим порушення його права на перерахунок. Зобов»язати в черговий раз зазначене управління здійснювати такі перерахунки постійно і самостійно після надання нової довідки про зміну грошового утримання працюючого судді. Стягнути з відповідача на його користь недоотримане ним довічне утримання, починаючи з 01.09.2015 р. по березень 2016 р., виходячи з перерахунку грошового утримання. Судові витрати покласти на відповідача.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що його загальний стаж судової роботи складає більше 39 років. Наказом голови апеляційного суду Харківської області від 30 липня 2012 року № 03-02/61 ОС, в зв'язку з досягненням 65-річного віку, на підставі ст. 102 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до Постанови Верховної Ради України № 5125-VI від 05 липня 2012 року він був звільнений з займаної посади судді апеляційного суду Харківської області у відставку. Після звільнення Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова йому було неправильно призначено довічне грошове утримання судді у відставці

27 грудня 2013 р. постановою Ленінського районного суду м. Харкова щомісячне довічне грошове утримання йому було збільшено. При цьому суд зобов»язав пенсійне управління постійно, після предявлення ним нової довідки про грошове утримання працюючого судді апеляційного суду, самостійно проводити перерахунок його довічного утримання судді у відставці. Дана постанова була залишена без змін Харківським апеляційним адміністративним судом.

07.04.2014 Ленінський районний суд м. Харкова по запиту пенсійного управління виніс додаткову постанову яким роз»яснив порядок нарахування та виплати йому довічного утримання судді у відставці.

З 01.09.2015 р. в Україні було збільшено розмір мінімальної заробітної плати, у зв»язку з чим грошове утримання працюючого судді апеляційного суду Харківської області збільшилося з 24116 гр. 40 коп. до 27284 гр. 40 коп.. Його утримання складає 90% від вказаного грошового утримання і дорівнює 24555 гр. 96 коп..

03.11.2015 р. він звернувся з заявою до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова з проханням зробити йому відповідний перерахунок та надав довідку з апеляційного суду Харківської області, але у перерахунку йому було відмовлено, після чого він звернувся до суду за захистом своїх прав.

У судове засідання представник відповідача не зявився, будучи належним чином повідомленим, а тому суд, керуючись ст.128 КАС України, вирішив розглянути справу за його відсутністю.

Начальник УПФУ в Ленінському районі м. Харкова ОСОБА_2 надіслала до суду письмові заперечення від 23.03.2016 р. №2346-07/29, в яких просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. У запереченнях зазначено, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 у разі неприйняття до 1 червня 2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та інші. Оскільки з 01 червня 2015 р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначалися відповідно до законів України, зокрема, «Про судоустрій і статус суддів», то підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 немає.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві. Він також просив зазначити у судовому рішенні про те, щоб довічне грошове утримання нараховувалося йому без обмеження граничного розміру та стягнути на його користь грошові кошти за сплачений судовий збір при зверненні до суду.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З трудової книжки позивача ОСОБА_1 вбачається, що 31.07.2012 року він був відрахований зі штату Апеляційного суду Харківської області у звязку зі звільненням у відставку з посади судді на підставі Постанови Верховної Ради України № 5125-VІ від 05.07.2012 року.

З 20 серпня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Харкова, як суддя апеляційного суду Харківської області у відставці і йому призначено щомісячне довічне грошове утримання.

03 листопада 2015 року позивач звернувся до УПФУ у Ленінському районі міста Харкова із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про заробітну плату працюючого судді Апеляційного суду Харківської області від 12.10.2015р. №03-51/62 у звязку з виплатою неповного розміру належного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ( а. с. 6).

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач 12.11.2015 р. прийняв постанову про відмову в проведенні перерахунку ( а. с. 8).

Дане рішення вмотивовано тим, що з 01.06. 2015 р. відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2013 №213-УІІІ, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Суд вважає дане рішення відповідача неправомірним та таким, що суперечить ст. ст. 22, 126 Конституції України, ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI), Рішенню № 3-рп/2013 Конституційного Суду України, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд, при вирішенні справи, керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

У звязку з набуттям чинності Закону України Про судоустрій і статус суддів змінено порядок та розмір оплати праці працюючим суддям, яким виплачується суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно ч.3 ст.138 Закону України Про судоустрій і статус суддів, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 р. N 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, положення ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. N 3-рп/2013р.

Конституційним Судом України визнано, що Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (№ 3668-VI) звузив обсяг права та встановив обмеження в перерахунках передбачених Законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. У мотивувальній частині рішення Конституційний Суд наголосив, що матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права. Конституційний Суд України також вирішив, що положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» в частині поширення їх дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI) стосовно виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечить вимогам ч.1 ст. 126 Конституції України.

Таким чином, Конституційний Суд України вказав, що судді вправі повернути собі ті кошти, які вони недоотримали з липня 2011 р., прописавши в резолютивній частині рішення, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів, визнаних неконституційними».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, чинною є редакція ч.3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 24.02.2011 року, яка встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Припинення дії такої гарантії не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Конституції України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Конституційний суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 сформував правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені ст. 44 Закону України Про статус суддів, не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежності від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності (абзац другий пункту 7 мотивувальної частини).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1ст.126 Конституції України, є надання суддям за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлено Законом України Про статус суддів. Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівність пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Згідно правових позицій Конституційного суду України наданих у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів ) від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) Конституційний Суд України наголошує , що ст.22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положенням Європейської хартії про закон про статус суддів від 11 липня 1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та, які виконували професійні обов'язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Суд також відзначає, що ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено поетапне збільшення суддівської винагороди з 01.01.2014 року та з 01.01.2015 року, у звязку з чим Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова зобовязано здійснювати виплату довічного грошового утримання суддям у відставці з урахуванням ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Рішення № 3-рп/2013 Конституційного Суду України та самостійно робити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, виходячи з збільшення розміру заробітної плати працюючих на посаді суддів.

Проте, відповідач - Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова, виплачує ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі, який не відповідає вимогам, встановленим ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та протиправно не здійснює відповідний перерахунок з урахуванням поетапного збільшення суддівської винагороди, встановленої ст. 129 вказаного Закону.

З протоколу №12 УПФУ у Ленінському районі м. Харкова від 12.11.2015 р. про відмову у перерахунку ОСОБА_1 пенсії від заробітку з 01.06.2015 р. є посилання на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення осіб» від 02.03.2013 №213-УІІІ, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( а. с. 3).

За думкою суду, відповідачем не враховано, що позивач пішов у відставку не в березні 2015 р., а у липні 2012 р..

З огляду на зазначене, для захисту та відновлення порушеного права позивача, на відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Харкова слід покласти обовязок провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці з 03.06.2013р. та виплатити недоотримані ним кошти за час з 01 вересня 2015 р. по березень 2016 р. відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Рішення № 3-рп/2013 Конституційного Суду України на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці апеляційного суду Харківської області від 12.10.2015р. №03-51/62 ( а. с. 7).

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду ОСОБА_1 на рахунок УДКСУ в Ленінському (Холодно- гірському) районі м. Харкова за квитанцією №35 ТВБВ №260 23 лютого 2016 р. сплатив судовий збір в сумі 250 гр. 60 коп., а потім по квитанції №9 від 10 березня 2016 р. ТВБВ №260 доплатив судовий збір в сумі 307 гр. 60 коп.. Таким чином всього ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 558 гр. 20 коп. ( 250 гр. 60 коп. + 307 гр. 60 коп. = 558 гр. 20 коп..

Приймаючи до уваги, що судове рішення ухвалено на користь позивача ОСОБА_1, суд стягує з Державного бюджету України в особі УДКСУ Ленінського (Холодно- гірського) району м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 558 гр. 20 коп..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22, 126, 152 Конституції України, ст. ст. 44, 47 ч.4, 129, 138 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 9, 94 ч.1, 160-163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2007 від 18.06.2007 р., Рішенням Конституційного суду України №З-рп/2013 від 03 липня 2013 р., суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова про відмову в перерахунку судді апеляційного суду Харківської області у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з його грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді, з 01 вересня 2015 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1, виходячи з розміру грошового утримання працюючого судді апеляційного суду Харківської області згідно довідки апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2015 р. №03-51/62 , починаючи з 01 вересня 2015 р. по березень 2016 р. та здійснювати такі перерахунки постійно і самостійно при наданні нової довідки про зміну розміру грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового довічного утримання з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України в особі УДКСУ Ленінського (Холодногірського) району м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 250 гр. 60 коп., сплачені ним 23 лютого 2016 р. по квитанції №35 ТВБВ №260 та 307 гр. 60 коп. сплачені по квитанції №9 від 10 березня 2016 р. ТВБВ №260 на рахунок УДКСУ в Ленінському (Холодногірському) районі м. Харкова, а всього 558 гр. 20 коп..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання її копії..

Суддя Лазарєв А.В.