Справа № 826/1918/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2016 року № 826/1918/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн
до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві
про визнання протиправним та скасування рішення
Обставини справи:

Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) з вимогами про визнання нечинною та скасування Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19 січня 2016 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/6704/15 від 25 серпня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про необґрунтованість висновків відповідача в частині помилковості зазначення ідентифікаційного коду Фонду, який в свою чергу на думку відповідача не є боржником. Зокрема, посилаючись на положення Законів України «Про виконавче провадження» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач зазначив про порушення строків при примусовому виконанні виконавчого документа та невірному трактуванні відповідачем положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач письмових пояснень по суті позову не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибув, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2015 року у справі № 826/6704/15 за позовом Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги В. В. про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги В. В. про невключення Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» до реєстру акцептованих вимог кредиторів № 1 від 19.01.2015 року та зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюгу В. В. розглянути заяву Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» від 19.01.2015 вих. № 1 про задоволення вимог кредитора та включення до реєстру акцепт ованих вимог кредиторів і прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.

14.08.2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 826/6704/15 , який в подальшому пред'явлено позивачем до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві до виконання.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н. В. відкрито виконавче провадження № 48567990 та встановлено боржнику 7 - денний строк для добровільного виконання Постанови від 18.06.2015 року.

Позивач зазначає про неодноразові звернення до відповідача, начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві та Управління державної виконавчої служби міста Києва із клопотанням про хід виконавчого провадження та відповідними скаргами у зв'язку із неотриманням відповіді на вказане клопотання.

В подальшому Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною про повернення виконавчого документа стягувачеві повернуто виконавчий лист № 826/6704/15 від 25.08.2015 року, який отримано позивачем 27.01.2016 року.

Зокрема підставою для повернення виконавчого документу державним виконавцем визначено наступну підставу: «У виконавчому листі при зазначені боржником Уповноваженої особи Фонду ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюгу Володимира Володимировича помилково зазначено ідентифікаційний код Фонду, в результаті чого державним виконавцем визначено Фонд у якості боржника. Враховуючи викладене Фонд не є боржником в даному провадженні. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 09.10.2014 року № 650/БТ «Про віднесення ПАТ «Інтеркредитбанк» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.10.2014 року прийнято рішення № 108 про запровадження з 10.10.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Інтеркредитбанк», , МФО 307424, місцезнаходження: вул. Баумана, буд. 10, м. Дніпропетровськ, 49000, Україна. Відповідно до оголошення, опублікованого на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2015 р. № 153 «ПРО ЗМІНУ УПОВНОВАЖЕНОЇ ОСОБИ ФОНДУ, КОТРІЙ ДЕЛЕГУЮТЬСЯ ПОВНОВАЖЕННЯ ЛІКВІДАТОРА ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» з 21.08.2015 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» у Косюги Володимира Володимировича та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» Приходько Юлії Вікторівні на час здійснення процедури ліквідації банку. Місцезнаходження ліквідаційної комісії: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Т. Шевченко, 53».

А тому, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець прийшов до висновку про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Позивач вважає протиправною та просить скасувати оскаржувану постанову, оскільки Уповноважена особа Фонду є працівником Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, але одночасно є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладені в Ухвалі від 13.06.2013 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 18 Закону визначено вимоги до виконавчого документа та зазначено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Судом встановлено, що у виконавчому листі виданому 14.08.2015 зазначено відомості про боржника: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюга Володимир Володимирович, 01032, м. Київ, вул. Шевченка, 33-б, .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Закону Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове рішення.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені статтею 47 Закону. Зокрема, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вказувалось вище, відповідачем повернуто виконавчий лист від 25.08.2015 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону у зв'язку із помилковим зазначенням у виконавчому листі ідентифікаційного коду Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не є боржником у даному виконавчому провадженні, а також з огляду на відкликання повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Інтеркредитбанк» Косюги В. В. та подальшим їх делегуванням ліквідатору ПАТ Інтеркредитбанк» Приходько Ю. В.

Проте, суд вважає вказані підстави повернення виконавчого документа стягувачеві - Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва «Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн» необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Пунктом 17 частини 1 статті 2 визначено, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду.

При цьому суд зауважує, що фізична особа - працівник Фонду, яка визначається виконавчою дирекцією Фонду не діє від власного імені або у власних інтересах, а виконує делеговані повноваження Фонду. Вказане спростовує висновки відповідача про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із делегуванням повноважень Уповноваженої особи Фонду Косюги В. В. ліквідатору ПАТ «ІНТЕРКРЕДИТБАНК» Приходько Ю. В.

Стосовно посилань відповідача в оскаржуваній постанові на помилковість зазначення у виконавчому документі невірного ідентифікаційного коду боржника та як наслідок повернення у зв'язку із цим виконавчого документа стягувачеві, суд вказує про наступне.

Приписами частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Зазначене дає підстави для висновку, що у разі незазначення ідентифікаційного номера (коду) або невірного його зазначення, державний виконавець не позбавлений можливості самостійно звернутись до відповідного органу із запитом щодо надання довідки про ідентифікаційний номер (код) боржника.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не скористався в повному обсязі наданими йому правами та обов'язками, встановленими приписами Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відомості про ідентифікаційний номер (код) можуть бути надані лише на вимогу державного органу, яким позивач не є.

Отже, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера (коду) боржника або невірне його зазначення, як вказує в оскаржуваній Постанові відповідач, не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві або відмови у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 10.02.2015 у справі №К/9991/82064/12, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.11.2013 у справі №К/800/43932/13 та у постанові Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі №6-62цс14.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржувана Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19 січня 2016 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/6704/15 від 25 серпня 2015 року прийнята не у відповідності до положень законодавства, а тому наявні підстави для її скасування.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11, зі змісту якого вбачається, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин по справі суди повинні витребувати ті докази, які не надані учасниками справи, але які на думку суду, можуть підтвердити або спростувати певні обставини справи.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк встановлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року судом витребувано від відповідача належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № 48567990 у строк до 14.03.2016 та запропоновано надати письмові заперечення.

Вказана Ухвала суду отримана відповідачем 09.03.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи, проте витребуваних судом матеріалів відповідачем надано не було.

З огляду на викладене, вирішення адміністративної справи здійснювалось на підставі наявних в ній матеріалів.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поряд з цим, як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7, акт суб'єкта владних повноважень може бути скасовано тільки у разі визнання його протиправним, тобто таким, що порушує права та законні інтереси особи, оскільки, скасування такого акта є способом захисту порушеного права, який застосовується у разі, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності оскаржуваної Постановаи не виконав.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн в особі Представництва "Інтернешнл Ейр Транспорт Асосіейшн".

2. Визнати протиправним та скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19 січня 2016 року, прийняту головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Н. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 826/6704/15 від 25 серпня 2015 року

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда