Справа № 223/51/16-а
Суддя: Жамбровський С. І.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 223/51/16-а
Провадження № 2-а/223/10/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області, діючий як місцевий адміністративний суд в складі: головуючого судді Жамбровського С.І., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, свідків: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_7 міської ради, третя особа Марїнська міжрайонна виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення суми допомоги на оздоровлення за 2014 рік та середній заробіток за період з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася у Вугледарський міський суд Донецької області, як в адміністративний суд, з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_7 міської ради, третя особа Марїнська міжрайонна виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення суми розрахункових коштів при звільненні та зобовязання вчинити певні дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала у ОСОБА_7 міській раді з 20.09.1999 року. З 11.03.2001 року позивач займала посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів. З 31.07.2015 року по 26.11.2015 року вона тимчасово втратила працездатність і знаходилась на лікуванні. Рішенням ОСОБА_7 міської ради №7/15 від 01.12.2015 року позивач у звязку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету ради була звільнена. Відповідач в день звільнення не сплатив позивачу належну допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на оздоровлення. Крім того про своє звільнення ОСОБА_2 дізналася лише 04.12.2015 року. Позивача не повідомили з якої причини їй відмовлено в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, хоча вона зверталась з заявами до ОСОБА_7 міської ради 26.11.2015 року, 04.12.2015 року, 07.12.2015 року. Позивач також 24.12.2014 року звернулась до міського голови з письмовою заявою з проханням надати їй письмові пояснення з приводу невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення, але і на це звернення відповідь не отримала, тому вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання та матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі середньомісячної заробітної плати, зобовязати відповідача прийняти рішення про призначення матеріального забезпечення позивачу, як застрахованій особі, нарахувати суми матеріального забезпечення, оформити заяву-розрахунок та передати її до Мар'їнської міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та зобовязати відповідача відрахувати збори та обовязкові платежі з допомоги по тимчасовій непрацездатності в період з 31.07.2015 року по 26.11.2015 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги змінила, просила суд задовольнити в частині стягнення допомоги на оздоровлення та середнього заробітку. Пояснила суду, що не отримала допомогу на оздоровлення у 2014 році. 19.04.2016 року подала клопотання щодо уточнення позовних вимог в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну допомогу на оздоровлення до відпустки за листопад грудень 2014 року у сумі 8405,20 гривень з урахуванням відрахування зборів та обовязкових платежів; стягнути заробітну плату з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року у сумі 1163,10 гривень з урахуванням відрахування зборів та обовязкових платежів, та просила залишити без розгляду вимогу про стягнення суми розрахункових коштів при звільненні так як розмір допомоги на оздоровлення повинен бути включений розрахунок середньої заробітної плати при оплаті листів тимчасової непрацездатності при цьому пояснила, що вона працювала з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року поки міська рада не прийняла рішення про затвердження нового складу Виконавчого комітету, але її кабінет під час лікування був зайнятий спочатку начальником Військово-цивільної адміністрації ОСОБА_8, а потім його заступником і вона працювала в кабінеті начальника Відділу з питань внутрішньої політики та звязків з громадою ОСОБА_9 Приводячи документи в порядок чому її взагалі не включили до табелю робочого часу їй ніхто пояснити не зміг. На її 3 заяви про дачу розяснень чому їй не виплачена матеріальна допомога на оздоровлення від 07.12.2014 року на якій були всі погодження і напис головному бухгалтеру, місцевого голови ОСОБА_5 «ОСОБА_4 до врахування в роботі» не надали. Їй допомогу незаконно не надали як і відповіді до теперішнього часу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі аргументувавши це тим, що позивач була в 2014 році у відпустці двічі у додатковій оплатній відпустці та один раз у невикористаній частині основної відпустки за 2009-2010 роки, за 2009-2010 року позивач отримала допомогу на оздоровлення, а в 2014 році вона не брала основної відпустки тому на цю виплату права не має. Несплату тимчасової непрацездатності пояснила тим, що на момент здачі листів непрацездатності ОСОБА_7 міська рада як юридична особа не функціонувала, а замість неї була військово-ціивільна адміністрація.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій зазначив, що вони не є третьою особою, оскільки прийняте рішення не як не буде впливати на їх права чи обов'язки, при цьому пояснив, що матеріальне забезпечення з тимчасової втрати працездатності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-14, призначається та надається за основним місцем роботи. Статтею 15 вищевказаного Закону на роботодавця покладено обовязок нарахування страхових виплат відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затвердженого Постановою фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 26 від 22.12.2010 року для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в державному реєстрі загальнообовязкового державного соціального страхування (для зареєстрованих після 01.01.2011) (далі місце обліку), із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства, але до теперішнього часу таку заяву-розрахунок Виконком ОСОБА_7 міської ради не надав.

(а.с. 101-103, 199-200)

Свідок ОСОБА_4 яка працює головним бухгалтером пояснила, що листи непрацездатності знаходяться в неї до прийняття рішення судом. Раніше допомогу позивачу по тимчасовій непрацездатності не сплатили з причини, що вона працювала в ОСОБА_7 міській раді, а листи непрацездатності подала до військово-цивільної адміністрації. Допомогу на оздоровлення не надала з причини відсутності коштів, а після їх надходження у другій половині грудня 2014 року в розпорядженні по наданні допомоги ОСОБА_2 не було. Допомогу виплачували лише тим хто подав заяву і хоча ОСОБА_2 подала заяву та погодила її ОСОБА_4 в розпорядженні на надання допомоги не було зазначено її прізвища.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що з 04.11.2014 року по 14.08.2015 року займав посаду міського голови м. Вугледар. Заяву позивача наказав врахувати при роботі головному бухгалтеру. Причину несплати допомоги ОСОБА_2 пояснив відсутністю коштів. На питання головуючого судді, про наявність коштів на виплату допомоги іншим особам відповів, що кошти потім надійшли, але він не вважав за потрібне сплачувати їй цю допомогу бо бачив її лише декілька разів, його звернення до неї вона ігнорувала. Окрім цього подав письмові пояснення в яких вказав, що вважає, що допомога на яку претендує позивач не є обовязковою, а надається лише за рішенням голови по можливості.

Свідок ОСОБА_6 яка працює начальником організаційного відділу ОСОБА_7 міської ради,суду пояснила, що допомогу надає голова, нараховує бухгалтерія, а вона не приймає участі в розподілі матеріальної допомоги. Чому ОСОБА_2 не включена в розпорядження на видачу допомоги їй не відомо. Вважає, що позивач з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року не працювала, підтвердила що в табель обліку робочого часу ОСОБА_2 не включена помилково з вини працівника її відділу. Чому не надано відповіді на звернення позивача пояснити не змогла. Звільнення ОСОБА_2 розтягнулась з 01.12.2015 року по 04.12.2015 року тому що 02.12.2016 року трудова книжка була у позивача. Тому вона фактично отримала запис в трудовій книжці 04.12.2016 року коли її сама принесла. 27.11.2015 року вона бачила ОСОБА_2 в кабінеті міського голови.

Суд вислухавши пояснення сторін та свідків дослідивши матеріали справи та діюче законодавство, оглянувши особову справу позивача вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Відповідно до ст. 57 КЗпП України час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Згідно ст. 255 КЗпП України види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 9 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що посадова особа місцевого самоврядування має право на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіту та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон) страховий випадок за соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сімї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Пунктами 1, 8 ч. 2 ст. 15 Закону встановлені такі обов'язки роботодавця як страхувальника: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цих Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) є одним з видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 22 Закону встановлено допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 20.09.1999 року працевлаштувалася в ОСОБА_7 міську раду і є застрахованою особою (а.с. 9 13).

Позивач перебувала на лікуванні у звязку із захворюванням з 31.07.2015 року по 26.11.2015 року, що підтверджується листами непрацездатності АГУ № 342044, АГУ 342509, АГУ 342203, АГУ 342772 (а.с. 20 23).

Частиною 1 ст. 23 Закону передбачені наступні підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності: у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоровю з метою ухилення від роботи чи інших обовязків або симуляції хвороби; за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; у разі тимчасової непрацездатності у звязку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного спяніння або дій, повязаних з таким спянінням; за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у звязку з навчанням.

Оскільки представник відповідача не може пояснити в звязку з чим позивачу не надана допомога по тимчасовій втраті працездатності та в судовому засіданні не встановлено підстав для відмови в наданні такої допомоги позивачу, суд вважає за можливе та необхідне задовольнити вимоги позивача про надання їй допомоги по тимчасовій втраті непрацездатності за період п'ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, зобовязати відповідача прийняття рішення про призначення матеріального забезпечення позивачу, як застрахованій особі, нарахувати суми матеріального забезпечення, оформити заяву-розрахунок та передати її до Мар'їнської міжрайонної виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та зобовязати відповідача відрахувати збори та обовязкові платежі з допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівнику органів надано право надано право надавати матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

В даній постанові не конкретизовано, що допомога за певний рік надається лише при наданні щорічної відпустки за цей рік, тому суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача, що допомога за 2014 рік не надана оскільки відповідач використовував відпустку за 2009-2010 роки, а не за 2014 рік. Також суд не може взяти до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 оскільки від помилково вважає, що допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, про яку він і подав письмове пояснення, є одним і тим самим видом і залежить від згоди керівника.

Відповідачем не доведено, що ОСОБА_2 в період з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року була відсутня на роботі так як навіть не включили її до табелю робочого часу, не поставили відсутність на робочому місці, не відібрали письмові пояснення, а тому цей час підлягає оплаті. Судом перевірено розрахунковий лист (попередній розрахунок) заробітної плати ОСОБА_2 зроблений працівниками відповідача згідно якого за період з 27.11.2015 року по 30.11.2015 року нараховано 743,88 гривень, а за 01.12.2015 року 422,20 гривень, що разом становить 1166,08 гривень і цю суму просить стягнути позивач, тому вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. ст. 9, 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», ст. ст. 1, 15, 16, 20, 22, 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності затвердженого Постановою фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності № 26 від 22.12.2010 року, керуючись ст. ст. 3, 17, 18, 19, 94, 112, 158 163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 міської ради, третя особа: Мар'їнська міжрайонна виконавча дирекція Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення до відпустки за листопад-грудень 2014 року та заробітної плати за період з 27.11.2014 року по 01.12.2015 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 міської ради на користь ОСОБА_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, допомогу на оздоровлення в 2014 році в розмірі 8405 (вісім тисяч чотириста п'ять) гривень 20 копійок з урахуванням відрахування зборів та обов'язків платежів.

Стягнути з ОСОБА_7 міської ради на користь ОСОБА_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, заробітну плату за час з 27.11.2015 року по 01.12.2015 року в розмірі 1163 (одна тисяча шістдесят три) гривні 08 копійок з урахуванням відрахування зборів та обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_7 міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят один) гривень 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через Вугледарський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання постанови, а в звязку з застосуванням судом ч. 3 ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Вугледарського

міського суду

Донецької області ОСОБА_10