Справа № 752/20707/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - Відповідач, КМЦЗ) про:

- визнання незаконною бездіяльності Відповідача щодо нездійснення перерахунку одноразової виплати допомоги по безробіттю за 270 календарних днів (з 23.04.2015 по 17.01.2016) у зв'язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.09.2015; одноразової виплати допомоги по безробіттю на подальші 90 календарних днів (з 18.01.2016 по 16.04.2016);

- зобов'язання КМЦЗ здійснити перерахунок та перерахувати Позивачу невиплачену частину одноразової допомоги по безробіттю у сумі 19 142,71 грн. у тому числі: за 270 календарних днів (з 23.04.2015 по 17.01.2016) - 2 999,46 грн.; за подальші 90 календарних днів (з 18.01.2016 по 16.04.2016) - 16 143,25 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 06.04.2016 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам статті 187 КАС України. При цьому невідповідність приписам статті 187 КАС України виявилася у тому, що Апелянтом до апеляційної скарги не було додано документ про сплату судового збору у встановленому законом розмірі, а посилання Позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованим.

Апелянту було надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії ухвали від 06.04.2016 року, яку отримано Позивачем 13.04.2016 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали представником Позивача до канцелярії Київського апеляційного адміністративного суду 22.04.2016 року було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке обґрунтоване тим, що судом апеляційної інстанції помилково трактується положення п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з чим підстави для сплати судового збору відсутні.

Надаючи оцінку наведеним вище доводам Апелянта, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже було зазначено в ухвалі від 06.04.2016 року про залишення апеляційної скарги без руху, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Зі змісту наведеної норми випливає однозначний висновок, що від сплати судового збору на підставі наведеного пункту частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються позивачі у справах щодо спорів:

- пов'язаних з виплатою компенсації громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»;

- пов'язаних з поверненням майна громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»;

- пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

На переконання суду апеляційної інстанції, даний перелік осіб, звільнених від сплати судового збору на підставі п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову, є вичерпний і не може тлумачитися інакше.

При цьому суд наголошує, що норма п. 4 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону у редакції: «від сплати судового збору звільняються позивачі у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, а також позивачі у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням вартості майна громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», як про це зазначає Позивача, на момент виникнення спірних правовідносин не викладалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов'язком суду, можливість реалізації якого пов'язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що інших підстав окрім помилкового, на думку Позивача, трактування судом положень Закону України «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору Апелянтом вказано не було, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи, що станом на 25.04.2016 року визначені в ухвалі від 06.04.2016 року недоліки апеляційної скарги усунуті не були, а матеріали справи не містять доказів її оскарження у касаційному порядку, суд вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу Апелянтам з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього кодексу, застосовуються правила ст. 108 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 3 статті 108 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу Апелянтам.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189, 212 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - повернути особам, які її подали.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС України.

Суддя Степанюк А.Г.