Справа № 812/1576/15
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Ястребова Любов Вікторівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року справа №812/1576/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ястребової Л.В.,

суддів Ляшенка Д.В., Компанієць І.Д.,

секретар Корадо А.А.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Горбенка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 р. у справі № 812/1576/15 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області Покиньбороди Юрія Миколайовича, з урахуванням уточнених позовних вимог про визнання противоправним та скасування п. 1.1245 Наказу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 24Л0.2014 року №3405 «Про покарання окремих співробітників ГУ МВС України у Луганській області », а саме - звільнення з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, визнання противоправним та скасування Наказу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 04.11.2014 року № 375 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, стягнення з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області середній заробіток за липень, серпень, вересень, жовтень та за 4 дні листопада місяця 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірними наказами від 24.10.2014 року № 3405 та від 04.11.2014 року № 375 його звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, проте, на думку позивача, ніяких порушень дисципліни за період з липня 2011 року до 04 листопада 2014 року ним скоєно не було. (а.с. 93-96).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано противоправним та скасовано Наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 24.10.2014 року № 3405 "Про покарання окремих співробітників ГУ МВС України у Луганській області", в частині звільнення з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Визнано противоправним та скасовано Наказ Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 04.11.2014 року №375 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Поновлено лейтенанта міліції ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за липень, серпень, вересень, жовтень та за 4 дні листопада місяця 2014 року - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення про поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_2 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (а.с. 131-137).

Відповідач із таким рішенням суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів та неповне встановлення обставин справи, а наявним у справі доказам не надано належної оцінки, просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовної заяви та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу у повному обсязі у зв'язку з необґрунтованістю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно дійшов до висновку про порушення апелянтом порядку проведення службового розслідування та зазначає, що фактичні змоги виконати вимоги Інструкції № 230, а саме, невідбирання пояснень сталися при особливих обставинах (проведення АТО), а також з вини позивача (неповідомлення тривалий час місця свого знаходження). Апелянт зазначив, що ОСОБА_2, нібито для проходження служби, прибув до м. Сєвєродонецьк лише 21.09.2015 року, проте жодних доказів, документів чи пояснень з обґрунтування причин своєї відсутності протягом тривалого часу на службі позивачем не надано. Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не надано оцінки тій обставині, що позивач з грудня 2014 року перебував на підконтрольній українській владі території, а до ГУМВСУ звернувся лише у вересні 2015 року, а до того часу позивач не повідомляв та навіть не намагався вчинити будь-яких дій щодо повідомлення керівництва ГУМВСУ про місце свого перебування, що підтверджується поясненнями самого позивача (а.с 149-151).

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, з липня 2011 року по 31 липня 2014 року працював у Перевальському районному відділі ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на посаді слідчого слідчого відділу.

Таким чином, в розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України позивач проходив публічну службу.

Наказом ГУ УМВС України від 22 жовтня 2014 року № 3357, на підставі вимог п. 2.1 та 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих працівників ГУМВС України у Луганській області (а.с. 28).

За результатами службового розслідування, 23 жовтня 2015 року, начальником ГУ МВС України у Луганській області генерал-лейтенантом міліції Науменко А.В. затверджено висновок про результати службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України у Луганській області, яким встановлено, що на виконання вимог службової телеграми (№ВДЗ/2489 від 01.10.2014) керівниками МВ-РВ та галузевих служб ГУМВС до управління кадрового забезпечення направлено списки підлеглих працівників, які не прибули до місця тимчасової дислокації ГУМВСУ самоусунулись від виконання своїх безпосередніх функціональних обов'язків, в яких, серед інших був і ОСОБА_2, слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу та вирішено за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 №155 «Про затвердження правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків звільнити з органів внутрішніх справ України, зокрема, лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 31-40).

24 жовтня 2014 року Головним управлінням Внутрішніх справ України в Луганській області винесено Наказ № 3405 «Про покарання окремих працівників ГУМВС України в Луганській області, в якому, за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст.. 7 Дисциплінарного Статуту ОВС України, наказу МВС України від 22.02.2012 №155 «Про затвердження правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», що виразилось у невиході на службу без поважних причин під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо неналежного виконання службових обов'язків, звільнено з органів внутрішніх справ, зокрема, лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого, слідчого відділу Перевальського районного відділу п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с 41-45).

Відповідно до Витягу з Наказу № 375 о/с від 04 листопада 2014 року (по особовому складу), відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та на виконання вимог наказу ГУМВС від 24.10.2014 року № 3405, звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (з постановленням на військовий облік) лейтенанта міліції ОСОБА_2, слідчого, слідчого відділу Перевальського районного відділу п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 46).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності звільнення позивача за ознаками порушення ним п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про не доведення відповідачем належним чином до позивача інформації про необхідність проходження служби за новим місцем дислокації з певної дати, проведення службового розслідування та затвердження його висновків без повідомлення про нього позивача, що є порушенням порядку проведення службового розслідування та невідповідність його висновків фактичним обставинам.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюються Законом "Про міліцію" (далі Закон № 565-ХІІ), Дисциплінарним статутом (далі - Статут) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі-Положення).

Згідно ст. 68 Конституції України кожний зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII (далі за текстом - Закон № 565-XII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 565-XII, міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Згідно ст.ст. 16 Закону № 565-XII особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до ст. 18 Закону № 565-XII, порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (надалі - Положення).

Пунктом 10 Положення передбачено, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 11 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають Присягу відповідно до законодавства.

Відповідно до абзацу 4 пункту 21 Положення, особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.

Пунктом 23 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п. 64 "є" Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV, затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (надалі - Статут), який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочення та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Частиною 1 статті 1 Статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Згідно ч.1 ст. 5 Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом

Відповідно до статті 12 Статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі

види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Статуту, такі дисциплінарні стягнення, як, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Уразі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, з 19 травня 2014 року, після захоплення адміністративної будівлі ГУ МВС України у Луганській області незаконним озброєними формуваннями тимчасовим місцем дислокації ГУ МВС України у Луганській області було визначено м. Сватово Луганської області .

До МВ-РВ та галузевих служб ГУ МВС України у Луганській області неодноразово було спрямовано службові телеграми щодо необхідності прибуття особового складу до тимчасового місця дислокації у м. Сватово для реєстрації та подальшого проходження служби.

04.07.2014 на офіційному сайті МВС України було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, згідно якого всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУ МВС України у Луганській області були зобов'язані прибути до м. Сватово Луганської області для подальшого проходження служби (а.с.19).

Відповідно до наказу ГУ МВС України у Луганській області від 31.07.2014 №1363 передислоковано ГУМВС України у Луганській області до Сєвєродонецького МВ ГУМВСУ та вважати цей ОВС, як тимчасово базовим для ГУМВСУ у Луганській області (а.с.20).

У зв'язку з чим до органів та підрозділів ГУ МВСУ було направлено службову телеграму МВСУ НР-11756/Чб від 13.06.2014 року, в якій були висунуті вимоги щодо проведення за фактами невиконання працівниками визначених посадовими інструкціями обов'язків службових розслідувань та у разі підтвердження прийняття рішення про припинення виплати таким працівникам грошового забезпечення (а.с. 21).

Під час апеляційного розгляду позивач пояснив про неможливість його виїзду на контрольовану українською владою територію та відсутність можливості повідомити про своє місце знаходження та бажання продовжувати службу в органах МВС, оскільки він побоювався за життя своїх рідних, які перебували на території непідконтрольній українській владі.

Проте, пояснення позивача спростовуються матеріалами справи. Позивач підтвердив, що у вересні 2014 року він виїжджав до м. Полтави, проте не повідомляв про своє місцезнаходження та повернувся на непідконтрольну українській владі територію. До правоохоронних органів з приводу погроз з боку незаконних озброєних формувань ні позивач, ні його рідні не зверталися.

І на теперішній час на неконтрольованій українською владою території перебувають його батьки. Як зазначає позивач, він виїхав з міста Перевальська у грудні 2014 року, проте до ГУМВС у Луганській області у м. Сєвєродонецьк прибув лише у вересні 2015 року.

Відповідно до статі 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна в ОВС базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу серед інших дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Згідно із статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Наказом міністра внутрішніх справ від 12.03.2013 № 230 затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Пунктом 6.2.2. Інструкції № 230 визначені обов'язки виконавця (голови, членів комісії) згідно із якими уповноважені особи Відповідача зобов'язані у тому числі:

- дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування…, виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, готувати пропозиції щодо їх усунення..,

- у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов'язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта.

Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов'язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування.

У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування.

Згідно із поясненнями сторін, відповідач не повідомляв позивача про проведення службового розслідування та його висновки, письмові пояснення від ОСОБА_2 не витребувались, оскільки з ним був відсутній телефонний зв'язок, що не спростовувалося позивачем.

Відповідно до пункту 6.3. Інструкції № 230 Позивач має право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування, брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування, висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування.

Згідно із підпунктами 6.3.5., 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції № 230 Позивач має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України, оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

ЗЧастина 2 підпункту 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції № 230 забороняє затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акту про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

З урахуванням встановлених обставин, відсутність Позивача на службі, неповідомлення керівництва про причини своєї відсутності, проведення АТО, знаходження Позивача на тимчасово непідконтрольній українській владі території, колегія суддів вважає, що Відповідач фактично був позбавлений можливості повідомити Позивача про службове розслідування, отримати пояснення від останнього та скласти акт про відмову від пояснень.

У висновках службового розслідування зазначена пропозиція за грубе порушення службової дисципліни, вимог ст.. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, ігнорування вимог наказу МВС України від 22.02.2012 року № 155, що виразилось у невиході на службу без поважних під час проведення АТО, ігнорування вимог керівництва щодо належного виконання службових обов*язків звільнити Позивача з органів внутрішніх справ, при цьому не зазначено, які саме дні вважати прогулами. Зазначений висновок містить інформацію про неприбуття Позивача з 04.08.2014 до тимчасового місця дислокації в м. Сєвєродонецьку. (а.с.31-38).

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вищевказаними доводами не спростовуються сам факт вчинення позивачем порушення вимог Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги, Етичного кодексу та Кодексу честі працівника ОВС України.

Відповідно до п. 2.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 155-2012р., (далі - Правила), професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь - яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ (п. 4.1. Правил).

Вищим моральним змістом службової діяльності працівника є захист людини, її життя і здоров'я, честі та особистої гідності, невід'ємних прав і свобод (п. 1.2. Правил).

Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що він дійсно у вересні 2014 року виїжджав до м. Полтави. Між тим, Позивач на зміг пояснити чому він не звертався до керівництва МВС, ГУМВС, щодо надання інформації про подальше проходження ним служби.

Лише у вересні 2015 року Позивач прибув до м. Североденецька для з'ясування питання подальшого проходження служби.

Тим самим, ОСОБА_2, слідчий слідчого відділу, допустив бездіяльність щодо повідомлення будь-якого підрозділу органів внутрішніх справ України щодо свого місцезнаходження та бажання продовжити службу в лавах органів внутрішніх справ, зберігаючи вірність Присязі та захищаючи суверенітет та цілісність України, мирного населення. Протягом значного відрізку часу з липня 2014 по вересень 2015 року, в той час, коли Позивачу було відомо і про втягнення України у неоголошену війну, і про загибель мирних людей, знищення державного та приватного майна, адміністративних будівель державних органів, об'єктів соціального забезпечення, він не вчиняв будь-яких активних дій щодо підтвердження вірності прийнятої ним Присяги, норм моралі, професійної та службової етики.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що встановленими, проведеним службовим розслідуванням та матеріалами справи, обставинами підтверджено скоєння ОСОБА_2 вчинку, що суперечить вимогам статей 1, 7 Дисциплінарного статуту ОВС, Присяги, Етичного кодексу та Кодексу честі працівника ОВС, а отже, за своєю суттю є порушенням дисципліни.

Враховуючи викладене, колегія суду вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2016 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 р. у справі № 812/1576/15 - скасувати.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Д.В. Ляшенко

І.Д. Компанієць