Справа № 826/14/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 квітня 2016 року 08:20 справа №826/14/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
простягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Святошинському районі), в якому просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2010 року по 27 червня 2013 року в сумі 174 005,68 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/14/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 21 березня 2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням представників сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року в адміністративній справі №2а-8783/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання дій протиправними, поновлення на роботі, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду 27 травня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Головне управління Міндоходів у місті Києві скасувати наказ Державної податкової служби у місті Києві від 11 серпня 2010 року №389-о "Про звільнення ОСОБА_1" у частині звільнення ОСОБА_1 з 21 серпня 2010 року; зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві скасувати наказ Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва Державної податкової служби від 21 серпня 2010 року №255-о "Про звільнення ОСОБА_1" у частині звільнення ОСОБА_1 з 21 серпня 2010 року; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві з 22 серпня 2010 року.

Сторонами визнається, що фактично ОСОБА_1 поновлено на посаді 27 червня 2013 року.

Позивач зазначає, що у період з 22 серпня 2010 року по день поновлення на роботі перебував у вимушеному прогулі, внаслідок чого, на його користь з відповідача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі норм статті 235 Кодексу законів про працю України.

Відповідач проти позову заперечував з підстав не заявлення позовної вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу під час розгляду адміністративної справи №2а-8783/12/2670, посилаючись на відсутність у резолютивній частині рішення зобов'язання ДПІ у Святошинському районі виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується наступними мотивами.

Вимогами частини п'ятої статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу вказаної правової норми вбачається обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не заявлялось вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у спорі про поновлення на роботі, оскільки зазначене не припиняє обов'язок сплатити позивачу, як незаконно звільненому працівнику, середній заробіток за час вимушеного прогулу, а позивач не позбавлений права звернутись до суду із окремим позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Механізм обчислення середньої заробітної плати у випадку вимушеного прогулу визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку встановлюється, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до 5 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Абзац третій пункту 8 Порядку встановлює, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, для визначення належної позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суду належить встановити розмір середньомісячної заробітної плати з розрахунку за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, розмір середньоденної (годинної) заробітної плати та кількість днів вимушеного прогулу.

В матеріалах справи міститься довідка ДПІ у Святошинському районі від 21 березня 2016 року №3216/Ш/26-57-05-4, згідно з якою середньоденна заробітна плата позивача становить 79,43 грн.

Тривалість вимушеного прогулу розраховується з 22 серпня 2010 року (дата поновлення) по 27 червня 2013 року (дату фактичного поновлення на роботі) та становить 712 робочих дні.

Відповідно, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, яку належить виплатити позивачу, складає 56 554,16 грн. (79,43 х 712).

У той же час, наведений позивачем розрахунок свідчить, що на користь ОСОБА_1 належить стягнути 174 005,68 грн., однак, такий розрахунок не приймається судом до уваги, так як розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу розраховувався позивачем виходячи сукупного доходу за 2009 рік, що не узгоджується із нормами Порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для не виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 22 серпня 2010 року по 27 червня 2013 року в сумі 56 554,16 грн. (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири гривні шістнадцять копійок).

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко