Справа № 639/7952/15-а
Суддя: Срокіна І. І.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №639/7952/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Срокіної І.І.,

за участю секретаря Макушенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соцзахисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради про визнання дій протиправними, бездіяльності незаконною на зобов,язання вчинити певні дії,-

встановив:

У серпні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала та змінювала заявлені вимоги, в остаточній редакції якого просила визнати протиправними дії відповідача щодо скасування їй пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни - учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради відновити надання ОСОБА_1 пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни - учасника війни і члена сімї померлого інваліда війни 2 групи з 01.07.2015 р.; визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради з 01.07.2015 року, щодо невиконання вимог п.10 «Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім,ї», затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015 р. № 389, щодо подання організаціям, які надають житлово-комунальні та інші послуги в місті Харкові її до списку осіб, які мають пільги згідно ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни- учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи; зобов,язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради внести її до списку пільговиків та подати інформацію організаціям, які надають житлово-комунальні та інші послуги в місті Харкові про включення позивача до списку осіб, які мають пільги згідно ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни- учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи; визнати такими що не підлягають застосуванню відповідно до ст.22 Конституції України до неї норми п.8, п. 11 «Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім,ї», затвердженого Постановою 8 КМУ від 04.06.2015 року №389, за якими встановлено обов,язок пільговика подавати до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради декларацію про доходи сім'ї пільговика за формою згідно з додатком, а також довідки про свої доходи та членів сім'ї (крім довідок про розмір пенсії та соціальної допомоги) за шість місяців, що передують місяцю звернення, або документи, що підтверджують відсутність доходів за такий період; а також застосування періодичності надання пільг - після закінчення 6 місяців Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради для визначення права пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 10.08.2015 р. вони отримала повідомлення відповідача, що з 01.07.2015 р. вона позбавлена пільги на сплату житлового-комунальних послуг відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2015 р. № 389 у звязку з тим, що її пенсія перевищує 1710 грн.

У 1995 р. вона отримала статус «учасник війни», а після смерті чоловіка інваліда війни, отримала статус члена сімї померлого інваліда війни 2 групи та має право на пільги.

17.08.2015 р. вона звернулася до відповідача із заявою щодо розяснень причин скасування пільг, на яку отримала лист-відповідь, у якому зазначено, що вона перебуває на обліку у відповідача як «учасник війни» і «член сімї загиблого (померлого) ветерана війни», та як «особа похилого віку, яка має право на пільги згідно до ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», однак з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р. не має право на отримання пільг протягом 6 місяців враховуючи те, що її середньомісячний сукупний дохід становить 3053,66 грн., що перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. Вважає, що відповідач не мав права скасовувати пільги, передбачені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірно не включив її до списку пільговиків, що потягло за собою скасування нарахувань оплати за комунальні послуги із пільгою.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні вищевикладеним

Представник відповідача у останнє судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечував. У запереченнях зазначив, що позивач перебуває на обліку з 2004 р., як пільговик. Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювання питання соціальних виплат та допомог в межах фінансових ресурсів. Кабміном прийнято постанову «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї» від 04.06.2015 № 389 та визначено величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу на 2015 р. у розмірі 1710 грн. Управління автоматично визначило середньомісячний сукупний дохід пільговиків на підставі інформації бази даних УПФУ у Жовтневому районі м. Харкова про суми пенсійних виплат. Середньомісячний сукупний дохід позивача становить 3053,66 грн., тобто розмір пенсії позивача перевищує податкову соціальну пільгу (станом на 2015 р. 1710 грн.) та не дає їй право на отримання пільг на житлово-комунальні послуги. Управління діяло правомірно, в межах своїх повноважень та мало всі правові підстави по припиненню пільг позивачу.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що згідно посвідчення серії Д-І № 373257 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни, оскільки має статус ветерана війни - учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни П групи (а.с. 4).

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни надаються такі пільги, якими користувався і позивач, зокрема: 4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 6) 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; 18) позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Однак, з 01.07.2015 року надання вказаних пільг позивачу припинено.

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо розяснення їй причин скасування пільг та відмови у призначенні субсидії, на яку 25.08.2015 року надано лист-відповідь, що вона перебуває на обліку у відповідача як учасник війни, член сімї загиблого (померлого) ветерана війни та особа похилого віку, яка має право на пільги, та до 01.07.2015 року користувалася податковою соціальною пільгою, однак у звязку з тим, що її середньомісячний сукупний дохід перевищує 1710 грн., за нею на підставі Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року така пільга не зберігається, у звязку з чим вона має право на оформлення субсидії.

Так, згідно п. 12 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 року, встановлено, що у разі коли середньомісячний дохід сімї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг і можуть звернутися за житловою субсидією, а у разі зменшення доходу сімї пільговик має право звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для визначення права на отримання пільг з місяця звернення.

Однак, суд уважає, що вказаний Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 389 від 04.06.2015 року звужує та скасовує зміст і обсяг існуючих прав та свобод людини, гарантованих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005(справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відповідно до положень ч. 2ст. 150 Конституції України та ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Окрім того, Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2000 року № 15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) роз'яснюється, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів.

Згідно ч. 1ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України роз'яснює, що положення частини першої статті 58 Конституції, а саме: «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі» є «загальновизнаним принципом права» та те, що «дію нормативно-правового акту в часі» треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Своїм Рішенням від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України роз'яснює, що принцип закріплений у статті 58 Конституції України, є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином та те, що він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акту. Вказана позиція також роз'яснюється Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що припинення надання позивачу пільги з оплати за житлово-комунальні послуги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фактично звужує зміст та обсяг прав позивача, що суперечить положенням ст. 22 Конституції України.

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч.1 ст.9 Конституції України).

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, годувальника та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Правовий статус ветеранів війни, визначає ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22.10.1993 року.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Статтею 10 цього Закону вказаний перелік осіб, на яких поширюється цей Закон.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.15 цього Закону особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: 50% знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50% знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю).

Законом від 28.12.2014 року N 76-VIII до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені зміни: пільги, передбачені п.п.1,2,4,5,6,20 ч.1 даної статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного доходу сім,ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Постановою КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №389 затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім,ї надання пільг (надалі-Порядок). Він визначає механізм реалізації права на отримання пільг по оплаті послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом, скрапленим газом, телефоном залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на такі пільги. Згідно з п.2 Порядку його дія поширюється на осіб, які мають право на пільги, у тому числі згідно із ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з п.3 Порядку пільги надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (станом на 01.07.2015 року податкова соціальна пільга становить 1710 грн.).

Частиною першою ст.2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з тим, 09.07.2007 року Конституційним Судом України постановлено рішення №6-рп/2007, яке має преюдиціальне значення для судів при розгляді позовів щодо досліджених ним правовідносин. В рішенні Конституційного Суду України вказано, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян та порушується гарантоване у ст.48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного суду України від 11.10.2005 року справа №8-рп/2005, висловлено правову позицію щодо застосування саме норми ст.22 Конституції України щодо неприпустимості змін до законодавчих актів, якими звужуються надані раніше громадянам соціальні права, та вирішено, що такі зміни суперечать нормі ст.22 Конституції України.

22.05.2008 року Конституційним Судом України постановлено рішення №10-рп/2008, в якому зазначені аналогічні положення, та вказано, що держава відповідальна перед людиною за свою законодавчу діяльність, зобовязана утверджувати та забезпечувати права та свободи людини та громадянина. Закони України та інші правові акти повинні прийматися на основі Конституції і повинні їй відповідати. Однією із конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ст.22 Конституції України). Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав та свобод людини та громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Конституційний Суд України також дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Судом встановлено, що позивачем дотримано умови отримання вказаних пільг на законних підставах вона перебуває на обліку у відповідача, вона має законні сподівання на отримання зазначених ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг.

Але до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені зміни, які передбачають, що пільги, передбачені п.п.1,2,4,5,6,20 ч.1 даної статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до принципу верховенства права та законності суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Постановою Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, постанови Верховної Ради України, Постанови Кабінету Міністрів України) підлягають оцінці на відповідність як Конституції України, так і закону.

Аналізуючи наведені норми Конституції України, які мають вищу силу та є нормами прямої дії, рішення Конституційного суду України, приймаючи до застосування положення «Загальної Декларації прав людини», і виходячи із принципу адміністративного судочинства верховенства права та загальних засад пріоритетності Конституції України, суд вважає, що застосування до позивачки вказаних змін до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку надання пільги шляхом введення поняття сукупного доходу сім,ї пільговика як умови надання пільги, періодичності її надання, що не були передбачені в ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на час надання позивачці такої пільги, є суттєвим звуженням наданих та гарантованих законодавством їй прав та свобод як громадянину та особі, яка втратила годувальника, є непрацездатною, має відповідний соціальний статус згідно із Законом, є таким, що порушує вимоги ст.22,46 Конституції України, тобто є незаконним.

Окрім того, постанова Кабінету Міністрів України не є законодавчим актом, а є підзаконним актом, тому не має вищої юридичної сили перед нормами Конституції та ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі

На підставі викладеного та керуючись ст. 22 «Загальної Декларації прав людини», ст. 3, 8, 9, 19, 22, 46 Конституції України, ст. 2, 10, 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Кабміну України від 04.06.2015 року № 389, рішеннями Конституційним Суду України № 6-рп/2007, № 8-рп/2005, № 10-рп/2008, ст.ст.2, 8, 9, 10, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 99, 100, 102, 104, 105, 158-163, 185, 186, 254 КАС України, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соцзахисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради про визнання дій протиправними, бездіяльності незаконною на зобов,язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії відповідача щодо скасування ОСОБА_1 пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни - учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради відновити надання ОСОБА_1 пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни - учасника війни і члена сімї померлого інваліда війни 2 групи з 01.07.2015 р.

Визнати незаконною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради з 01.07.2015 року, щодо невиконанні вимог п.10 «Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім,ї», затвердженого Постановою КМУ від 04.06.2015 р. № 389, щодо подання організаціям, які надають житлово-комунальні та інші послуги в місті Харкові ОСОБА_1 до списку осіб, які мають пільги згідно ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». як ветерана війни- учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи.

Зобов,язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради внести ОСОБА_1 до списку пільговиків та подати інформацію організаціям, які надають житлово-комунальні та інші послуги в місті Харкові про включення ОСОБА_1 до списку осіб, які мають пільги згідно ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як ветерана війни- учасника війни і члена сім,ї померлого інваліда війни 2 групи.

Визнати такими що не підлягають застосуванню відповідно до ст.22 Конституції України до неї норми п.8, п. 11 «Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї», затвердженого Постанови КМУ від 04.06.2015 року №389, за якими встановлено обов,язок пільговика подавати до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради декларацію про доходи сім'ї пільговика за формою згідно з додатком, а також довідки про свої доходи та членів сім'ї (крім довідок про розмір пенсії та соціальної допомоги) за шість місяців, що передують місяцю звернення, або документи, що підтверджують відсутність доходів за такий період; а також застосування періодичності надання пільг - після закінчення 6 місяців Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради для визначення права пільговика на отримання пільг на наступний період відповідно до пункту 9 цього Порядку.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання її копії .

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.І.Срокіна