Справа № 813/3034/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 року № 813/3034/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участі секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представників позивача Панюри І.М., Кошлак В.М., Танасієнко М.О.,

представника відповідача Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до суду про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 19.01.2015 року №, №, №.

Заявлені вимоги обґрунтовує протиправністю висновків податкового органу про заниження податку на додану вартість на суму 175733 грн., в т.ч. за квітень 2013 року на суму 92400 грн., за травень 2013 року на суму 83333 грн., заниження податку на прибуток за 2013 рік на суму 1268318 грн. та про порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами та доповненнями), яке полягало у проведенні через РРО розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості. Позивач стверджує, що висновок податкового органу про те, що ТзОВ «Львівморепродукти» не включено до складу податкових зобов'язань ПДВ в сумі 175733 грн., яку віднесено до складу податкового кредиту по товару, який був безкоштовно отриманий та не використаний в господарській діяльності підприємства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року є необґрунтованим і спростовується наданими до перевірки первинними документами. Так, зокрема, зазначає, що у 2013 році (квітень, травень) отримано товар (м'ясо свине: окіст, лопатка, вирізка) від ТзОВ «Інтеропт-Плюс» (м. Харків) на загальну суму 1054398,76 грн. на підставі договору поставки від 26.04.2013 року №ио-00018. Транспортування товару проводилось за рахунок Продавця відповідно до п.2.2 Договору поставки. Разом з тим, зазначає, що за відсутності реалізації товару оплата за товар не здійснювалась. Не проводилась і оплата за зберігання товару, оскільки він зберігався на складі, що належить ТзОВ «Львівморепродукти». Не було нараховано пені і штрафів за порушення термінів оплати за товар, як стверджує позивач, на підставі п.8.1 Договору поставки, яким передбачений термін дії Договору - до повного виконання Сторонами зобов'язань за ним. Крім цього, наголошує про перевід боргу (відступлення права вимоги) відповідно до укладеного 17.10.2013 року між ТзОВ «Львівморепродукти» (первісний боржник), ТзОВ «Океан-СЮ» (новий боржник) та ТзОВ «Інтеропт-Плюс» (кредитор) договору №17/10/13, яким борг в сумі 1054398,46 грн. було переведено на ТзОВ «Океан-СЮ». Твердження податкового органу про те, що є розпочато ряд кримінальних проваджень відносно ТзОВ «Океан-СЮ» стосовно здійснення цим суб'єктом господарювання діяльності спрямованої на проведення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам вважає недостатніми для встановлення порушень податкового законодавства зі сторони ТзОВ «Львівморепродукти», оскільки відсутній такий, що набрав законної сили вирок в цих кримінальних провадженнях, а висновки податкового органу про порушення законодавства у сфері бухгалтерського обліку та оподаткування контрагента не лягати в основу обґрунтування фактів порушень зі сторони ТзОВ «Львівморепродукти». Також позивач зазначає, що згідно експертних висновків термін реалізації придбаного товару (м'ясо свине) складає 1 рік від дати виготовлення. Відтак, станом на 31.12.2013 року вказаний товар не був реалізований і став непридатним для споживання у харчовій промисловості, а тому м'ясо свине було передано на зберігання ТзОВ «Агіліс» (м. Донецьк) на підставі укладеного 02.01.2013 року договору зберігання №15/3 та видаткових накладних (на відповідальне зберігання) від 2, 10, 16 та 17 січня 2014 року з метою подальшої переробки у комбікорми тваринного походження. Разом з тим, ТзОВ «Агіліс», як зазначає позивач, не є підприємством м'ясопереробної промисловості. ТзОВ «Львівморепродукти» мало намір укласти угоду з одним із промислових підприємств на переробку вказаного м'яса. Однак, у зв'язку з надзвичайними непереборними обставинами (форс-мажор) підприємство об'єктивно не має можливості виконати зобов'язання, передбачені умовами договору та обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема положень Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» від 14.01.2000 року №1393 та наказу Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 25.09.2000 року №571 «Про затвердження Порядку проведення атестації виробництва підприємств, що здійснюють переробку, утилізацію або знищення вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції». Також вважає безпідставними твердження податкового органу про отримання ТзОВ «Львівморепродукти» безповоротної фінансової допомоги за 2013 рік у сумі 6675356,98 грн. Позивач вважає недоведеними припущеннями контролюючого органу про те, що товар «морепродукти» не був оприходуваний як товар по бухгалтерському рахунку №28, як готова продукція по бухгалтерському рахунку №26 «готова продукція», як ТМЦ та по бухгалтерському рахунку №20 і що такий товар не знаходився на обліку підприємства, а отже не міг бути реалізований. Зазначає, що є всі необхідні первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій з реалізації товару «морепродукти». Позивач вважає, що також не мало місце порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами та доповненнями), оскільки програмне забезпечення, яким користується підприємство не використовує кодів товару (артикулів) і при реалізації товару за готівку формується розхідна накладна, а на її основі інформація передається в касовий реєстратор за допомогою драйвера ЕККР «Марія - 301МТМ». Стверджує, що код товару програмується автоматично драйвером ЕККР, який був придбаний разом з ЕККР в ПП «АБАК», а сам касовий апарат «Марія - 301МТМ» є рекомендованим державним реєстратором, опломбований та зареєстрований у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення слід скасувати.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, надали пояснення аналогічні мотивам позовної заяви та додаткових письмових пояснень, просили прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач проти позову заперечив з підстав наведених у долучених до матеріалів справи письмових заперечень, просить відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши долучені докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «Львівморепродукти», про що складено акт від 05.01.2014 року №2/22-01/25236666.

Перевіркою встановлено порушення:

пп. 14.1.13 п.14.1 ст.14, п. 198.3 ст.198, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в результаті якого за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року підприємством було занижено податок на додану вартість на суму 175733 грн., в т.ч. за квітень 2013 року на суму 92400 грн., за травень 2013 року на суму 83333 грн.;

п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України внаслідок якого підприємством було занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 1268318 грн.;

п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року у зв'язку з тим, що підприємство проводило через РРО розрахункові операції без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

На підставі акту перевірки відповідачем 19.01.2015 року були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 175733 грн., за штрафними санкціями 87867 грн.;

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 1268318 грн., за штрафними санкціями 634159 грн.;

№ на підставі якого за порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року застосовано штрафні санкції в сумі 85 грн.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

В результаті проведеної перевірки було встановлено, заниження задекларованих ТзОВ «Львівморепродукти» показників у рядку 03 ІД за 2013 рік на суму 6675357 грн., а саме встановлено заниження доходу при здійсненні реалізації товару, готової продукції «морепродукти» покупцями за готівку з застосуванням РРО. В ході перевірки представлених податковому органу документів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року (прихідних накладних на отримання товару, ТМЦ, розхідних накладних на реалізацію товару, готової продукції, ТМЦ, оборотно-сальдових відомостей, карточках по бухгалтерських рахунках 26 «Готова продукція», 28 «Товар» не встановлено отримання та реалізація по коду назви «морепродукти». Так, згідно представлених до перевірки касових стрічок по касових апаратах: ЕККР Марія 843, ЕККР Марія 781, ЕККР Марія 174 перевіряючим органом встановлено проведення оплати не ідентифікованими фізичними особами, СГД за товар «морепродукти», що зазначено у чеках касових стрічок за 2013 рік на суми з ПДВ з зазначених вище касових апаратів на загальну суму 6675357 грн. На підставі цього перевіркою було встановлено, що підприємство протягом 2013 року отримувало готівкові кошти із застосуванням РРО за товар «морепродукти», які не були оприходувані як товар по бухгалтерському рахунку №28 як готова продукція по бухгалтерському рахунку №26 «Готова продукція» як ТМЦ, тощо по бухгалтерському рахунку №20, тощо. Тобто, перевіркою встановлено отримання коштів по чеках згідно касових стрічок за «морепродукти», які відсутні на залишках по підприємству, не відображено їх придбання та списання в обліку підприємства протягом 2013 року. Відтак, податковий орган дійшов висновку про те, що оскільки на підприємство надійшли кошти за товар «морепродукти», який не знаходився на обліку ТзОВ «Львівморепродукти» впродовж 2013 року (не придбавався, не виготовлявся, тощо) підприємством отримано безповоротну фінансову допомогу за 2013 рік в розмірі 6675356,98 грн.

В матеріалах справи відсутні докази щодо придбання чи виготовлення товару «морепродукти». Долучені позивачем матеріали щодо руху ТМЦ також не містять даних щодо приходу товару «морепродукти». Твердження позивача про те, що з цих письмових доказів вбачається прихід товару з групи товарів «морепродукти», які і були в подальшому реалізовані як товар під загальним кодом «морепродукти» спростовуються матеріалами справи, а саме долученими чеками касових стрічок, з яких вбачається як факт реалізації товару «морепродукти», так і інших конкретно визначених найменувань (кодів товарів), наприклад «Філе оселедця «Галицьке» », «Скумбрія слабосолена», інше.

З цих же міркувань, суд критично оцінує доводи позивача стосовно того, що код товару програмується автоматично драйвером ЕККР, який був придбаний разом з ЕККР в ПП «АБАК», програмне забезпечення не використовує кодів товару (артикулів), а тому попереднього програмування найменування товару не здійснювалось.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (директор сервісного центру ПП «АБАК») показав, що працівники сервісного центру неодноразово прибували на виклики позивача. За певний час довелось з'ясувати одну з причин недійсності чеків. В касовому апараті був закладений формат для кількості товарів, який дозволяв у випадку вагового товару пробивати вагу до 100 кг. При вазі 100 і більше кг чек вибивав помилку, тому підприємство розбивало такий недійсний чек на два чеки. Щодо найменування товару «морепродукти» зазначив, що програма сама не може найменувати товар, оскільки найменування товару програма самостійно без користувача не створює. Показав, що зміна назви товару можлива.

Щодо наданих позивачем до матеріалів справи товарних чеків як доказів в обгрунтування вимог позовної заяви, то суд зазначає наступне.

В предмет даного спору входить правомірність рішень відповідача, що оцінюються судом на час його прийняття, тобто, суд оцінює, чи в межах повноважень, та чи у спосіб передбачений Конституцією та законами України, діяв відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень на підставі поданих позивачем документів.

Як видно з матеріалів справи, то відповідачем листом від 28.11.2014 року № 1 позивачу було вручено письмову вимогу щодо надання пояснень та підтверджуючих документів, що стосуються питань висвітлених у вимозі та які є предметом перевірки.

Своїм листом від 05.12.2014 року № 1152/01-294 позивачем надано відповідачу письмові пояснення та ряд документів, однак товарних чеків позивачем до перевірки контролюючому органу надано не було.

А так як товарних чеків відповідачу не надходило, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відтак, суд не враховує долучені під час судового розгляду справи товарні чеки, які не були надані контролюючому органу позивачем та не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки і винесення спірних податкових рішень.

Вказана позиція узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 24.04.2014 року №К/800/29370/13.

З огляду на зазначене, суд вважає підставними і неспростованими позивачем висновки податкового органу щодо одержання ТзОВ «Львівморепродукти» безповоротної фінансової допомоги за 2013 рік.

Так, зокрема, згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлений наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.5 цього Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи). Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, законодавство України визначає обов'язкову форму і реквізити при складанні первинного облікового документа та які дозволяють ідентифікувати господарську операцію.

Подані позивачем видаткові накладні на реалізацію продукції групи товарів «морепродукти» не містять підпису особи, що відпускала товар та особи, що одержувала товар, не містять обов'язкових реквізитів, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а відтак не відповідають вимогам щодо первинного документа.

Відповідно до п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це, в.т.ч. сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Відповідно пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.137.10 ст.137 Податкового кодексу України суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов до переконання про доведеність порушення ТзОВ «Львівморепродукти» п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, а саме не включення позивачем до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку впродовж 2013 року як готівкові кошти із застосуванням РРО, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2013 рік.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки, перевіряючим органом встановлено оплати не ідентифікованими фізичними особами, суб'єктами господарської діяльності за товар «морепродукти», що зазначено у чеках касових стрічок по касових апаратах: ЕККР Марія 843, ЕККР Марія 781, ЕККР Марія 174 за 2013 рік на суми з ПДВ з зазначених вище касових апаратів на загальну суму 6675357 грн. При цьому, в акті зазначено, що в додатку №5 до акту перевірки зазначаються касові апарати, номер чека, його дата та сума по чеку (оплата за «морепродукти»). Тобто, загальна сума коштів, які не були включені позивачем до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку впродовж 2013 року як готівкові кошти із застосування РРО, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2013 рік, виводилась з відомостей, що були узагальнені в додатку №5 до акту перевірки.

Однак, суд дослідивши оригінали фіскальних чеків, копії яких долучені до матеріалів справи, та відомості вказані в додатку №5 до акту перевірки встановив наявність численних розбіжностей у датах, сумах та найменуваннях товарів.

Так, зокрема, по касовому апарату ЕККР Марія 843 містяться такі розбіжності у сумах касових чеків: касовий чек №708 від 05.04.2013 року на суму 9617 грн., в той час як в додатку №5 акту перевірки вказано 96,17 грн.; касовий чек №704 від 05.04.2013 року на суму 14,75 грн., тоді як в додатку №5 сума цього чеку вказана 1475 грн.; сума касового чеку №885 від 11.04.2013 року становить 29,28 грн., тоді як додатку №5 зазначено 2928 грн.; касовий чек №1511 від 16.05.2013 року на суму 63,82 грн. у додатку №5 зазначений на суму 6382 грн.; сума касового чеку №1575 від 21.05.2013 року становить 7,61 грн., тоді як в додатку №5 зазначено 1961 грн. та інші.

Також є непоодинокими розбіжності у датах касових чеків зазначених в додатку №5, а саме у додатку №5 до акту перевірки касові чеки №1705, 1706, 1709, 1710, 1712, 1713, 1714, 1715 є від 01.06.2013 року, хоча насправді з долучених до матеріалів їх копій вбачається, що вони були вибиті 31.05.2013 року.

Крім цього, судом було встановлено помилки в зазначені найменуванні реалізованого товару, а саме в додатку №5 до акту перевірки вказано, що за касовими чеками №1187 від 25.04.2013 року на суму 0,22 грн., №1237 від 29.04.2013 року на суму 9249 грн., №1240 від 29.04.2013 року на суму 0,91 грн., №1487 від 14.05.2013 року на суму 4360 грн. було реалізовано товар «морепродукти».

Проте, відповідно до долучених копій касових чеків по касовому чеку №1187 від 25.04.2013 року було реалізовано наступні товари: мідії мариновані в олії, салака маринована на суму 584,05 грн. (т.20, а.с.48); по касовому чеку №1237 від 29.04.2013 року було реалізовано наступні товари: салака маринована, оселедець філе, мідії підкопчені, мідії солоні в олії, есколар, сьомга, лящ в'ялений на суму 664,80 грн. (т.20 а.с.52); по касовому чеку №1240 від 29.04.2013 року було реалізовано наступні товари: салка маринована, мідії мариновані, лящ в'ялений на суму 792,62 грн. (т.20 а.с.53); по касовому чеку №1487 від 14.05.2013 року було реалізовано наступні товари: салака х/к, оселедець ф.-шмат. на суму 45,56 грн. (т.21 а.с.55). Аналогічні помилки містяться і щодо інших касових чеків.

Помилки у цих відомостях є суттєвими, оскільки на підставі цих даних визначалась загальна сума коштів, які не були включені позивачем до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку впродовж 2013 року як готівкові кошти із застосування РРО, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2013 року, а отже і сума визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 19.01.2015 року грошового зобов'язання за основним платежем та штрафними санкціями.

Виявлені розбіжності і помилки в ході судового розгляду усунути не видається можливим. У даному випадку суд, констатуючи факт порушення ТзОВ «Львівморепродукти» п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України, а саме не включення позивачем до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку впродовж 2013 року як готівкові кошти із застосуванням РРО, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2013 рік не може визнати протиправним податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, прийняте ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, в якійсь певній сумі, оскільки суд не може підміняти собою державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що податкове повідомлення-рішення, в якому недійсну частину неможливо виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року повністю.

Дана обставина надасть податковому органу можливість в установленому законом порядку визначити загальну суму коштів, які не були включені позивачем до складу інших доходів суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку впродовж 2013 року як готівкові кошти із застосування РРО, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2013 року за наслідками перевірки, оформленої актом перевірки №2/22-01/25236666 від 05.01.2014 року та прийняти на ті суми нові податкові повідомлення-рішення про збільшення податкового зобов'язання податок на прибуток за 2013 рік та застосування в зв'язку з цим штрафних (фінансових) санкцій.

Вказана позиція узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 05.12.2006 року.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТзОВ «Львівморепродукти» з податку на прибуток за основним платежем 1268318 грн., за штрафними санкціями 634159 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується оцінки долученого позивачем до матеріалів справи висновку економічного експертного дослідження по заяві директора ТзОВ «Львівморепродукти» №1847 від 13.04.2016 року, складеного науковим співробітником лабораторії економічних досліджень Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6, то суд виходить з наступного.

Як вбачається із змісту цього висновку на вирішення проведеного за заявою директора ТзОВ «Львівморепродукти» економічного експертного дослідження було поставлене наступне питання: «Чи підтверджується документально зазначене в акті податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 05.01.2014 року №2/22-01/25236666 «Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Львівморепродукти» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року заниження податку на прибуток за 2013 рік на суму 1268318 грн. (в порушення п.п.135.5.4, п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756-VI (із змінами та доповненнями)?».

За результатами цього дослідження було складено висновок про те, що описане в акті заниження податку на прибуток за 2013 рік на суму 1268318 грн. (в порушення п.п.135.5.4, п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2756-VI (із змінами та доповненнями) документально не підтверджується.

Зі змісту ст.81 КАС України вбачається, що експертизи призначаються і проводяться для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

Разом з цим, поставлене на вирішення експертного дослідження питання зводиться до делегування повноваження суду, а саме оцінки правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення працівникові експертної установи.

Вказане суперечить положенням ст.2 КАС України, де зазначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, поставлене на вирішення експертного дослідження за заявою директора ТзОВ «Львівморепродукти» питання вирішується судом на підставі поданих доказів та доводів сторін у справі і не може ставитись на вирішення такого експертного дослідження.

Згідно з ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з цим, суд не бере до уваги поданий позивачем висновок економічного експертного дослідження по заяві директора ТзОВ «Львівморепродукти» №1847 від 13.04.2016 року, оскільки такий є необґрунтований, не містить належної аргументації, спростовується наявними в матеріалах справи доказами та суперечить положенням податкового законодавства.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, яким за порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами та доповненнями) до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 85 грн. суд виходить з наступного.

Згідно з п.11 ст.3 вказаного Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Наказом ДПА України №614 від 01.12.2000 року «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"» затверджено Положення про форму та зміст розрахункових документів, яке розроблено на виконання Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Ним визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 цього Положення фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Касовий чек повинен містити такі обов'язкові реквізити: назву господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Законом України "Про податок на додану вартість"; перед номером друкуються великі літери "ПН"; для СГ, що не є платниками ПДВ, - ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери "ІД"; якщо кількість придбаного товару (отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - то кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); найменування товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги); позначення форми оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та суму коштів за даною формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка - великі літери "ПДВ"; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та логотип виробника.

Згідно з п.1 цього ж Положення найменування товару (послуги) - слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно ідентифікують товар чи послугу в документообігу суб'єкта господарювання.

Відповідно до п.6.8 Положення про порядок реєстрації і застосування електронних контрольно-касових апаратів при розрахунках готівкою у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, затвердженій Наказом Державної податкової адміністрації України 18.09.1997 року №343 в редакції наказу Державної податкової адміністрації України 31.12.1998 року №660, власник ЕККА на об'єкті, що реалізує товари (послуги), повинен забезпечити застосування режиму програмування найменувань (найменування повинні відрізнятися між собою та відображати назву товару або послуги) і кількості проданих товарів у межах технічних можливостей ЕККА.

При цьому, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що найменування товару (повне або скорочене) обов'язково повинно однозначно відображати споживчі ознаки конкретного товару і мати вигляд, що не допускає різнотлумачень. Така ж позиція, наприклад, відображена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.12.2013 року у справі №К/9991/75832/11, де суд касаційної інстанції зазначає, що чек, виданий продавцем не відповідав режиму попереднього програмування, оскільки в ньому було відображено тільки вид товару «горілка», але не вказано її найменування - «Добірна», що є порушенням п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.10.2014 року у справі №К/9991/63773/11, де суд вказує на факт незабезпечення використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, оскільки надані фіскальні чеки містять лише загальну назву виду товару: «сигарети», «пиво» без вказання назви товару.

Долученими до матеріалів справи копіями чеків касових стрічок вбачається як реалізація товару «морепродукти», так і факт реалізації інших конкретно визначених найменувань (кодів товарів), наприклад «Філе оселедця «Галицьке»», «Скумбрія слабосолена», інше.

Цим, в свою чергу, спростовуються доводи позивача про неможливість здійснення попереднього програмування найменування і вказівки коду товару з технічних міркувань, а тому податковим органом правомірно було застосовано штрафну санкцію за порушення п.11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року №265/95-ВР (із змінами та доповненнями), яке полягало у проведенні через РРО розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості на підставі п.6 ст.17 цього Закону. У зв'язку з цим, суд не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року.

Що стосується оцінки висновків податкового органу на підставі яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 175733 грн., за штрафними санкціями 87867 грн., то суд в сукупності оцінивши долучені письмові докази та пояснення сторін дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача і відповідно безпідставність вимоги про скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що відповідно до договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року ТзОВ «Інтеропт-плюс» (продавець) продає, а ТзОВ «Львівморепродукти» (покупець) купує м'ясну продукцію. До перевірки було представлено накладні у яких зазначено товар: м'ясо свинне (лопатка) б/к, м'ясо свинне (окіст) б/к, м'ясо свинне (вирізка) б/к, м'ясо свинне (шия) б/к.

В матеріалах справи наявні копії ветеринарного свідоцтва Дніпропетровської міської державної лікарні ветмедицини від 30.04.2013 року ЕГ-04 №596565, експертних висновків випробувального центру Одеської регіональної лабораторії ветеринарної медицини №3828і/3/12 від 14.12.2012 року, №3829і/16/12 від 14.12.2012 року, №0510і/8/13 від 16.02.2013 року, №0508і/14/13 від 16.02.2013 року, експертних висновків Дніпропетровської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини ГУ Ветеринарної медицини в Дніпропетровській області №967і/1 від 20.02.2013 року, №5895і/1 від 16.10.2012 року.

Дата виготовлення зазначеної м'ясної продукції липень-жовтень 2012 року, а термін придатності - 1 рік відповідно скінчився з липня по жовтень 2013 року відповідно.

Станом на 31.12.2013 року отримана від ТзОВ «Інтеропт-плюс» продукція ТзОВ «Львівморепродукти» не була реалізована, як і не була списана.

За результатами проведеної інвентаризації м'ясної продукції на складах підприємства не виявлено. Як вбачається з акту перевірки та доводів позовної заяви ТзОВ «Львівморепродукти» стверджує, що дану м'ясну продукцію було передано на зберігання ТзОВ «Агіліс» (м. Донецьк) згідно договору зберігання №15/3 від 02.01.2013 року та видаткових накладних (на відповідальне зберігання) від січня 2014 року.

У своєму позові ТзОВ «Львівморепродукти» також зазначає, що згідно експертних висновків термін реалізації придбаного в ТзОВ «Інтеропт-плюс» товару (м'ясо свинне) становить 1 рік від дати виготовлення. Позивач зазначає, що 31.12.2013 року вказаний товар реалізований не був і став непридатним для споживання у харчовій промисловості, тому цей товар був переданий на зберігання ТзОВ «Агіліс» (м. Донецьк) з метою подальшого його скерування для переробки у комбікорми тваринного походження. При цьому, як вбачається з доводів позовної заяви ТзОВ «Агіліс» не є підприємством м'ясопереробної промисловості, а тому виступало лише в якості зберігача, а не переробника чи утилізатора м'ясної продукції. Враховуючи, що у Донецькій та Луганській областях, за словами позивача, до початку АТО знаходились найпотужніші підприємства м'ясопереробної промисловості. ТзОВ «Львівморепродукти» мало намір укласти угоду з одним з цих підприємств для переробки м'ясної продукції. Однак, у зв'язку з подіями, що мають місце в окремих районах Донецької та Луганської областей через обставини непереборної сили (форс-мажор) стверджує, що цим унеможливлене виконання зобов'язань, передбаченого договором та обов'язків визначених нормами діючого законодавства.

ТзОВ «Львівморепродукти» господарські операції по договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року відобразило наступними бухгалтерськими проведеннями: Дт 28 Кт 631 - 878 666 грн. та ДТ 6413 Кт 631 - 175 733 грн.

Згідно положень Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції» №1393 від 14.01.2000 року нереалізовані товари з терміном придатності, що минув, повинні бути вилучені з обороту та підлягають переробці, утилізації або знищенню у встановленому порядку. Переробка, утилізація та знищення здійснюються за рахунок власника товару підприємства, виробництво яких пройшло атестацію на виконання цих робіт ст.18, 20 цього Закону. Порядок проведення такої атестації затверджено наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 25.09.2000 року №571.

У випадку нереалізації товару до закінчення терміну його придатності в силу вимог зазначеного вище Закону підприємство зобов'язане списати такий товар та відобразити списання в бухгалтерському та податковому обліках.

В матеріалах справи наявний договір зберігання №15/3 від 02.01.2013 року укладений між ТзОВ «Львівморепродукти» та ТзОВ «Агіліс» (м. Донецьк). Разом з тим, позивач у позові стверджує, що на підставі цього договору ним було відвантажено ТзОВ «Агіліс» м'ясну продукцію на відповідальне зберігання 2, 10, 16 та 17 січня 2014 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано лише одну видаткову накладну (на відповідальне зберігання) №ЛМ-00002/1 від 02.01.2014 року, де у графі «Замовлення» вказаний договір №15/3 від 02.01.2013 року. В інших наданих суду видаткових накладних в графі «Замовлення» вказано «договір №ЛМ-000000330 (02.01.2013)» та «договір №ЛМ-000000330 (02.01.2014)», при цьому такі договори до перевірки надані не були.

Позивач стверджує, що оплата за придбану у ТзОВ «Інтеропт-плюс» м'ясну продукцію не здійснювалась у зв'язку з тим, що товар не було реалізовано. Однак, відповідно до п.3.3 укладеного між ТзОВ «Львівморепродукти» та ТзОВ «Інтеропт-плюс» договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року оплата за товар здійснюється з розрахункового рахунку Покупця на розрахунковий рахунок Продавця впродовж 5 (п'яти) днів з моменту поставки.

При цьому, позивач стверджує, що 17.10.2013 року між ним як первинним боржником, ТзОВ «Океан-СЮ» (новий боржник) та ТзОВ «Інтеропт-плюс» (кредитор) було укладено тристоронній договір про переведення боргу №17/10/13, тобто відбулось відступлення права вимоги у сумі 1054398,76 грн., а тому оплата ТзОВ «Інтеропт-плюс» за поставлений товар згідно договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року не здійснювалась.

Разом з цим, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору про переведення боргу №17/10/13 від 17.10.2013 року первинний боржник передає, новий боржник приймає на себе обов'язок по виконанню договору № ИО-0000033 від 30.04.2013 року укладеного між ТзОВ «Інтеропт-плюс» та ТзОВ «Львівморепродукти» (п.1.1 договору), а не по договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року як це стверджує позивач. З огляду на це, суд не бере ці доводи до уваги, як і не бере до уваги платіжне доручення №36 від 26.09.2014 року згідно якого ТзОВ «Львівморепродукти» перераховувало ТзОВ «Океан-СЮ» 100000 гривень в якості оплати за товар згідно договору про переведення боргу №17/10/13 від 17.10.2013 року, оскільки таке не стосується спірних правовідносин. За період з 17.10.2013 року по 31.12.2013 року ТзОВ «Львівморепродукти» не перераховувало кошти на розрахунковий рахунок ТзОВ «Океан-СЮ».

Суд встановив, що за отриманий товар ТзОВ «Львівморепродукти» оплати не провело, натомість позивачем надано договір про переведення боргу №17/10/13 від 17.10.2013 року укладений з ТзОВ «Океан-СЮ» стосовно якого здійснюється досудове розслідування за кримінальними провадженнями згідно даних зазначених в акті перевірки від 03.02.2014 року №54/20-31-22-03-07/37364348 та визнано, що взаєморозрахунках з ТзОВ «Океан-СЮ» визнано за вищевказаний період проведення безтоварних операцій.

У зв'язку з цим, суд погоджується з висновками відповідача про відсутність об'єктів оподаткування по взаєморозрахунках з ТзОВ «Океан-СЮ», а тому борг переведено безпідставно і не по договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року за яким було отримано м'ясну продукцію, а сама м'ясна продукція була отримана ТзОВ «Львівморепродукти» безкоштовно.

Відповідно до п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Платник податку має право включити до складу податкового кредиту суму податку, яка нарахована (сплачена) ним у зв'язку з придбанням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Відтак, оскільки згаданий раніше товар (м'ясна продукція) ТзОВ «Львівморепродукти» не оплачувався, не використовувався у господарській діяльності до закінчення його терміну придатності та не був списаний відповідно до вимог закону, в позивача відсутнє право на податковий кредит.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України «господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами».

Згідно з положеннями п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У п.189.1 ст.189 цього ж Кодексу у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

При цьому, суд також бере до уваги рекомендації, що їх виклав у своєму листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 року Вищий адміністративний суд України. Так, зокрема, звертається увага, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою підтвердження використання придбаної у ТзОВ «Інтеропт-плюс» м'ясної продукції в господарській діяльності позивач долучив ряд видаткових та податкових накладних, однак ці документи були складені у лютому та вересні 2014 року, тобто після жовтня 2013 року, коли закінчився 1-річний термін придатності товару, а тому не можуть братись судом до уваги в якості належних доказів щодо реалізації придбаного в ТзОВ «Інтеропт-плюс» відповідно до договору поставки № ио-00018 від 26.04.2013 року товару.

Відтак, суд дійшов висновку, що доводи позивача не спростовують висновків відповідача про наявність в ТзОВ «Львівморепродукти» порушення п.п.14.1.13 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, а саме ТзОВ «Львівморепродукти» не було включено до складу податкових зобов'язань ПДВ в сумі 175733 грн., яку включено до складу податкового кредиту по товару, який був безкоштовно отриманий та не використаний у господарській діяльності підприємства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, в тому числі за квітень 2013 року на суму 92400 грн., за травень 2013 року на суму 83333 грн.

Отже, позовна вимога про скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем 175733 грн., за штрафними санкціями 87867 грн. є необґрунтованою і не підлягає до задоволенню.

В силу вимог ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх дій не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Суд, згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, а саме про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області. В решті позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.01.2015 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Львівморепродукти» (79024, м. Львів, вул. Опришківська, 5, код за ) на користь Державного бюджету України решта суми судового збору в розмірі 941,38 грн. (дев'ятсот сорок одна грн. 38 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 25.04.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.