Справа № 236/340/16-а
Суддя: Бєлоусов А. Є.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/340/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Безорчук А.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Давиденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в лютому 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Управління ПФУ у м. Красний Лиман Донецької області та зобов'язання суб'єкта владних повноважень відновити позивачеві виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.06.2015 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 11.06.2006 року п 14.12.2015 року працював на посаді начальника Управління агропромислового розвитку Краснолиманської міської ради Донецької області. З 2011 року йому як працівникові Краснолиманської міської ради була призначена та виплачувалась пенсія за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». При цьому позивач продовжував працювати на посаді начальника Управління агропромислового розвитку Краснолиманської міської ради Донецької області до 14.12.2015 року, коли звільнився з роботи у зв'язку із виходом на пенсію.

З 01.04.2015 року виплата раніше призначеної пенсії позивачеві була припинена на підставі п.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказаними правовими нормами було передбачено, що тимчасово, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, в період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються.

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до низки законів України, в тому числі Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 вважає, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати йому пенсії за віком, оскільки він не є особою, яка має право на призначення пенсії в порядку, встановленому спеціальним законом. Через це позивач 02.02.2016 року звернувся до Управління ПФУ в м. Красний Лиман із заявою про відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії. Відповідачем було відмовлено у задоволенні цієї заяви ОСОБА_1. Позивач вказує, що така відмова суб'єкта владних повноважень грубо порушує гарантоване ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення, і просить суд визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати відновити виплату раніше призначеної йому пенсії.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримав повністю, проси його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Давиденко В.М. заперечувала проти задоволення позову, вказала, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки в період з 01.04.2015 року по 14.12.2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду в органах місцевого самоврядування, мав певний ранг та категорію посади згідно із Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а отже, на період такої роботи позивачеві була припинена виплата раніше призначеної йому пенсії; після звільнення з роботи поновлюється виплата пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що і було вчинено територіальним органом Пенсійного фонду України, права позивача у зв'язку з цим жодним чином не порушені.

Суд, вислухавши думку позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що розпорядженням Краснолиманського міського голови від 11.05.2006 року № 22-0 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Управління агропромислового розвитку Краснолиманської міської ради Донецької області з 11.05.2006 року, з встановленням 11 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії посад (а. с. 24).

Згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 обіймав вказану посаду з 11.05.2006 року по 14.12.2015 року, йому було присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 5 категорії посад (а. с. 21-22).

Розпорядженням Краснолиманського міського голови від 14.12.2015 року № 67-0 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника Управління агропромислового розвитку Краснолиманської міської ради Донецької області з 14.12.2015 року у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а. с. 23).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

За змістом ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, чоловіки, які досягли віку 62 роки за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. До досягнення встановленого віку право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними віку 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року.

ОСОБА_1 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а. с. 7,8), тобто досяг 60-річного віку і має право на отримання пенсії на умовах ст. 37 Закону України «Про державну службу.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 позивач отримує пенсію за віком через відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України (а. с. 10). З 2011 року ОСОБА_1 як працівникові Краснолиманської міської ради була призначена та виплачувалась пенсія за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», цей факт не заперечується сторонами.

З 01.04.2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачу припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213), яким внесені зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», цей факт не заперечується сторонами, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 після звільнення його з посади в органі місцевого самоврядування, 02.02.2016 року звернувся до Управління ПФУ в м. Красний Лиман із заявою про відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії. Відповідачем було відмовлено у задоволенні цієї заяви позивача (лист № 6/В -01-01-04 від 05.02.2016 року, а. с. 11-12).

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Як встановлено абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, чинній з 01.04.2015 року, тимчасово, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, в період роботи особи(крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються.

Станом на 01.04.2015 року посада, на якій працював тоді позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до низки законів України, зокрема Закону України «Про державну службу».

Вказаний в п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року не прийнятий, через що з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення.

Отже, з 01.06.2015 року посада, на якій працював позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 01.06.2015 року перешкоди для виплати ОСОБА_1 вказаної пенсії відсутні.

Водночас суд звертає увагу на заяву представника відповідача в судовому засіданні щодо пропущеного ОСОБА_1 визначеного законом строку на звернення до адміністративного суду та застосування у зв'язку з цим наслідків, передбачених ст. 100 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вимоги позивача ґрунтуються на положеннях п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Вказаний Закон було опубліковано в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України «Голос України» від 12.03.2015 року, № 44.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління ПФУ в м. Красний Лиман лише 12.02.2016 року. В судовому засіданні не встановлено жодних поважних причин, які б перешкодили позивачеві своєчасно скористатись гарантованим йому законом правом на судовий захист. Суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_1, згідно з якими йому стало відомо про існування вказаних норм Закону вже після звільнення з посади в органі місцевого самоврядування та після виходу на пенсію.

Згідно зі ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала

З огляду на це, суд приходить до висновку, що право позивача на пенсійне забезпечення підлягає судовому захисту з 12.08.2015 року, виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії, неможливо. Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 87 КАС України судовий збір віднесено до складу судових витрат. Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмір 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а. с. 2).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.2 ст. 94 КАС України).

З урахуванням принципу пропорційності та зважаючи на часткове задоволення позову, суд присуджує ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 367,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст. ст. 19,46,64,68 Конституції України, ст. ст. 46,47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1,2,37 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1,2,21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ст. ст. 2,6,8,9,10,11,71,87,94,99,100, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області щодо не відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 неправомірною.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області відновити з 12.08.2015 року ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., народжений в с. Добровілля Мар'їнського району Донецької області, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1) виплату раніше призначеної йому пенсії відповідно до ст.ст. 1,2,37 Закону України «Про державну службу», ст.ст. 1,2,21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Присудити ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 367 (триста шістдесят сім) гривень 47 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст цієї постанови буде виготовлено 15 квітня 2016 року.

Суддя -