Справа № 813/482/14
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/23067/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючий суддяГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддіЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської митниці ДФС

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Львівської митниці від 13 грудня 2013 року № 800-о, поновлення на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно з наказом Львівської митниці від 13 грудня 2013 року № 800-о його звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України. Посилаючись на те, що заява про звільнення за угодою сторін написана ним за вказівкою та під тиском начальника Львівської митниці ОСОБА_10, просив задовольнити позов.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці від 13 грудня 2013 року № 800-о. Поновлено ОСОБА_4 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець» Львівської митниці. Стягнуто з Львівської митниці на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 6408,97 грн.

У касаційній скарзі Львівська митниця просить скасувати судові рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судами не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В запереченнях на скаргу ОСОБА_4 просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював у Львівській митниці на посаді державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Краковець».

13 грудня 2013 року позивачем подано заяву про звільнення за угодою сторін згідно із пунктом 1 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України з 13 грудня 2013 року.

Наказом Львівської митниці від 13 грудня 2013 року № 800-о позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України з цієї є дати.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що показаннями свідків, які проходили службу у митному органі разом із ОСОБА_4 доведено факт примусу позивача до написання заяви про звільнення за угодою сторін.

Проте, такий висновок колегія суддів вважає передчасним.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу України, чинного на час існування спірних правовідносин, правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Згідно із статтею 30 зазначеного Закону крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, визначені додаткові підстави припинення державної служби.

Отже, порядок, умови проходження і припинення державної служби в митних органах встановлено Законом України «Про державну службу», Дисциплінарним статутом митної служби України (далі - Дисциплінарний статут), а в частині неурегульованій цими нормативними актами - Кодексом законів про працю (далі - КЗпП) України.

Пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

Основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди є підстава припинення трудового договору та строк з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов'язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Отже, припинення трудового договору за угодою сторін відрізняється від розірвання такого договору з ініціативи працівника або адміністрації насамперед волевиявленням обох сторін та домовленістю про його припинення.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника.

Перевіряючи доводи позивача, суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що 13 грудня 2013 року після нічної зміни на наступний день весь особовий склад зміни зібрали в кабінеті начальника митного поста, де був присутній начальник зміни та начальник митниці ОСОБА_10 Особам зі зміни, які працювали на в'їзді України (зелений коридор) роздали аркуші папери та ручки і сказали написати заяву на звільнення за угодою сторін. Свідки підтвердили, що начальник митниці ОСОБА_10 вчиняв тиск на людей під час написання цих заяв, текст даної заяви продиктований ОСОБА_10, при цьому він підвищував голос та вживав ненормативна лексика.

Водночас ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не перевірили пояснень свідків про наведені ними факти у сукупності з іншими доказами, якими могли бути відомості про те, що ці особи разом із позивачем проходили службу у митному органі та за наведених обставин з ними також було припинено трудовий договір 13 грудня 2013 року за угодою сторін.

Судами ретельно не перевірені доводи позивача про те, що таку заяву він написав під тиском, щоб уникнути відповідальності, до якої начальник митниці ОСОБА_10 мав намір його притягнути.

У матеріалах справи міститься наказ Львівської митниці від 13 грудня 2013 року № 800-о, яким звільнено одного позивача з займаної посади. Будь-які докази про звільнення із зазначених підстав інших працівників митниці разом із позивачем у справі відсутні.

За наведених обставин мотиви, на які послався суд, не можливо визнати переконливими без дослідження інших обставин справи та дати оцінку доводам позивача щодо відсутності домовленості з відповідачем про звільнення за угодою сторін.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 220 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді Д.В. Ліпський
Ю.К. Черпак