Справа № 804/16392/15
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до Дніпропетровської митниці ДФС, до Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві, до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та скасування картки відмови, стягнення коштів, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом Публічне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» до відповідача-1 Дніпропетровської митниці, відповідача-2 Головного управління Державного казначейства України у м.Києві, відповідача-3 Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просить:
1. визнати протиправним рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000298/1 від 22.04.2010 року;
3. стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 1770,94 грн.;
4. стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 421,65 грн.
Представник відповідача-1 надав заперечення, в яких зазначив, що під час порівняння рівня заявленої позивачем митної вартості товару було встановлено, що цей рівень значно нижчий рівня митної вартості товарів, інформація про які була наявна в митному органі, тому відповідачем - 1 було прийняті оскаржувані рішення, при цьому було застосовано шостий метод визначення митної вартості.
Відповідач-2 надав заперечення в яких зазначив, що будь-яких протиправних дій відносно позивача не було здійснено оскільки позивач не вказує на Головне управління, як на порушника своїх прав, та у позовній заяві не зазначає причинно-наслідкового зв'язку між діяннями відповідача-2 та завданням шкоди позивачу. Крім того, казначейське обслуговування Дніпропетровської митниці, як організації здійснюється у Головному управлінні Державного казначейства України у Дніпропетровській області, а в Головному управлінні Державного казначейства України в м. Києві знаходиться тільки депозитний рахунок 3734, рух коштів на кредит здійснюється митними органами, на дебет організаціями платниками. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог виконання рішення суду буде здійснюватись Головним управлінням Державного казначейства України у Дніпропетровській області. Отже, відповідач-2 просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідач-3 надав заперечення в яких зазначив, що повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів казначейством здійснюється на підставі Висновку митного органу, що займався оформленням митної декларації, проте, оскільки такого висновку до казначейства не надходило, спірні кошти не підлягають поверненню позивачу.
Судом здійснено заміну відповідача-1 Дніпропетровської митниці Міндоходів на належного відповідача Дніпропетровську митницю ДФС.
Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги повністю.
Від представників відповідача-1 та відповідача-3 надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.
Представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Криворізької митниці для здійснення митного оформлення товару на підставі зовнішньоекономічного контракту від 12.02.2010 року за № 0212 SG02/10, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та фірмою "Alderston GB Limited", м. Лондон, Велика Британія (постачальник). Митна вартість товару була заявлена шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ1, за ціною договору (метод 1) відповідно до статті 267 Митного кодексу України, а саме: 921,64 Євро за тону товару.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 259 МК України (далі - МК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.
Статтею 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.
Відповідно до статті 264 МК України заявлена декларантом митна вартість і подані відомості про її визначення повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно статті 88 Митного кодексу України декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим Кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою. Декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори.
Статтею 266 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються (метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних товарів (метод 2); за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 3); на основі віднімання вартості (метод 4); на основі додавання вартості (метод 5); резервного (метод 6).
Згідно приписів статті 265 МК України митий орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.
Згідно п. 2 Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2008 № 339, для забезпечення повного контролю за правильністю визначення митної вартості товару було застосовано наступні контрольні заходи:
-перевірка наданих для митного контролю й митного оформлення документів для підтвердження заявленої митної вартості;
-консультація з декларантом з метою обміну інформацією, яка стосувалась даної операції та її вплив на вартість товару;
-порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.
Під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів було встановлено, що цей рівень значно нижчий рівня митної вартості товарів, інформація про які була наявна у митному органі.
Отже, у митного органу виникла необхідність здійснити перевірку даних, зазначених у декларації митної вартості та їх уточненні.
Пунктом 11 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, визначено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи .
Тому, посадова особа Дніпропетровської митниці, що здійснювала перевірку даних, зазначених у ДМВ, і її оформлення, відповідно до Порядку заповнення декларації митної вартості на ДМВ учинила запис щодо необхідності надати додаткові документи:
- прайс-лист фірми-виробника товару;
- калькуляція фірми-виробника товару;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;
- копію експортної ВМД країни відправлення.
Декларант позивача був ознайомлений з цим записом під підпис, у зв'язку з чим відповідачу-1 було надано копію експортної ВМД країни-відправлення, прас-лист на 2010 рік та листи між підприємствами.
Відповідно до п.7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого ПКМУ від 20.12.2006р. №1766 передбачений перелік документів, які декларант зобов'язаний подати для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів. Згідно цієї норми позивач зобов'язаний був надати до митного оформлення банківські платіжні документи, відповідно до яких ним, згідно з п.5.2 зовнішньоекономічного контракту від 12.02.2010 року за № 0212 SG02/10, було здійснено передплату за товар у розмірі 30 % від загальної вартості товару. Під час перевірки документів, поданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідачем було встановлено, що позивачем зазначені вимоги п.7 Порядку 1766 не виконані.
Однак, необхідні для визначення митної вартості товару документи не надано позивачем, також не надано додаткові документи.
Визначення митної вартості здійснюється відповідно до статей 259-273 Митного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 1766.
Неповна інформація про митну вартість товару, що містилася в документах наданих позивачем та інформація, наявна у митного органу про рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено унеможливили застосування методу 1 згідно з положеннями ст. 267 Митного кодексу.
Пунктом 14 Порядку № 1766 визначено, що якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 266 МК України основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.
Недостатність документів для підтвердження митної вартості заявленого товару унеможливило застосування методу 1.
Cтаттею 267 МК України визначено, що кожний наступний метод застосовується якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Враховуючи положення ст. 270 МК України та за відсутності у митниці необхідної інформації, неможливо було застосувати при визначенні митної вартості товарів також і методи 2 та 3 згідно статей 268 і 269 МК України.
Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Відсутність необхідних документів унеможливила застосування також методів 4 та 5.
В ході перевірки заявленої митної вартості товару та здійсненні митної оцінки виникла потреба у використанні різних джерел її обґрунтування та була необхідність застосування різних підходів до оцінки товарів.
З урахуванням наданих для визначення митної вартості товару документів, відсутності додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, Дніпропетровською митницею, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766, прийнято рішення про визначення митної вартості товару №113000006/2010/000298/1 від 22.04.2010 року.
При застосуванні шостого методу визначення митної вартості товару митний орган використав інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі - ЄАІС ДМСУ).
Застосований митницею шостий - резервний метод визначення митної вартості базується на світовій практиці, згідно якої в рамках цього методу допускається розумна гнучкість в підходах до застосування попередніх методів визначення митної вартості.
Таким чином, суд доходить висновку, що картка відмови прийнята митницею відповідно до норм чинного законодавства, без втручання відповідача-1 у господарську діяльність позивача.
Відповідно до ст.87 КАС України, судові втрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова