Справа № 826/18236/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Київ К/800/16739/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі №826/18236/14 за позовом Приватного підприємства "АТТ-Магнит" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "АТТ-Магнит" (далі - ПП "АТТ-Магнит") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті: звітної податкової декларації; звітних розшифровок податкових зобов'язань; звітного реєстру виданих та отриманих податкових накладних, а також зобов'язати відповідача прийняти подані позивачем документи днем подачі останніх, а саме: 17 листопада 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року позов задоволено.

В касаційній скарзі ДПІ посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22 червня 2014 року між позивачем та ДПІ укладено договір про визнання електронних документів № 220620141, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

17 листопада 2014 року ПП "АТТ-Магнит" засобами електронного зв'язку подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, звітну розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за жовтень 2014 року, а також звітний реєстр виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року та отримано квитанцію № 1 про відмову у прийнятті податкової накладної, у зв'язку з виявленими помилками, а саме: "для платника податків заборонено прийом звітності по електронній пошті, можливо відсутній договір з МДЗУ".

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 201.14 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Відповідно до пункту 201.15 статті 201 ПК України зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

За приписами пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі по тексту - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У відповідності до пункту 48.1. статті 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно пунктів 48.2, 48.3 статті 48 ПК України, обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.7 статті 48 ПК України встановлено, що податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Зі змісту пункту 49.10 статті 49 ПК України вбачається, що відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

При цьому, пунктом 49.11. статті 49 ПК України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Разом з тим, Наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року N 233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (далі - Інструкція).

Пунктом 1 розділу III Інструкції визначено, податкові документи в електронному вигляді можуть бути надіслані до органів ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку за звітні періоди у терміни, визначені законодавством для відповідних податкових документів у паперовій формі.

Зі змісту пункту 2 розділу II Інструкції вбачається, що для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що підставою для відмови в прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, контролюючий орган зазначив можлива відсутність договору з МДЗУ.

Не погоджуючись з діями ДПІ щодо розірвання договору в односторонньому порядку позивач оскаржив їх до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, визнано протиправними дії ДПІ з розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 22 червня 2014 року №220620141, укладеного між ДПІ та ПП "АТТ-Магнит"

Тобто, вищенаведеною постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року, яка набрала законної сили 15 січня 2015 року, встановлено протиправність дій ДПІ щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 22 червня 2014 року №220620141, укладеного між ДПІ та ПП "АТТ-Магнит", що в свою чергу стало підставою для неприйняття податкової декларації позивача з податку на додану вартість за жовтень 2014 року з додатками.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, приходить до висновку, що хоча спірні правовідносини виникли до набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2014 року, встановлені нею обставини мають преюдиційне значення, в частині визнання протиправними дій ДПІ щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 22 червня 2014 року №220620141.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок, що відмова контролюючого органу в прийнятті та реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, звітної розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (д5) за жовтень 2014 року, а також звітного реєстру виданих та отриманих податкових накладних до звітної декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року, які були направлені засобами електронного зв'язку є протиправною, а відповідно такі вважаються прийнятими та зареєстрованими датою (операційним днем) направлення їх як електронного документу.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року у справі №826/18236/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній