Справа № 2а-8997/12/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/27608/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Київської регіональної митниці, треті особи: Державна митна служба України, Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправним рішення, стягнення суми надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року відмовлено в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" до Київської регіональної митниці, треті особи: Державна митна служба України, Головне управління державної казначейської служби України у м.Києві про визнання протиправним рішення, стягнення суми надмірно сплаченого мита та податку на додану вартість.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, 27.04.2012 року митним органом було винесено рішення №100000003/2012/312043/2 про визначення митної вартості товарів, належних позивачу за резервним методом, внаслідок чого митна вартість ламп розжарювання електричних загального призначення, потужністю не більш як 200Вт та напругою 220В: Incandescent lamp A60 Incandescent lamp EL A60W/220V/E27/clear A-IS-0005 - 30 000 шт., Incandescent lamp EL 75W/220V/E27/clear A-IS-0007 - 50 000 шт., Incandescent lamp EL 100W/220V/E27/clear A-IS-0009 - 90 500 шт., Incandescent lamp M50 Incandescent lamp EL 40W/220V/E27/clear Mushroom A-IM-1062 - 15 000 шт., торговельної марки »- 1 855 карт.кор. збільшилася з 29 494,50 доларів США до 48 341,30 доларів США.

28.04.2012 року позивач направив відповідачу лист з проханням у відповідності до ст.264 Митного кодексу України надати письмове пояснення стосовно того, як митним органом визначено митну вартість оцінюваних товарів, які постачаються позивачем згідно з Контрактом поставки товарів №NК2010/1 від 07.09.2010 року та щодо яких прийнято рішення про визначення митної вартості товарів №100000003/2012/312043/2 від 27.04.2012 року, а також лист, у якому просив у відповідності до ст.273 Митного кодексу України та наказу Державної митної служби України від 19.10.2010 року №1242, зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товарів і прийнятті рішення №100000003/2012/312043/2 від 27.04.2012 року, із застосуванням резервного 6 методу.

15.05.2012 року позивачем отримано лист від відповідача №14/4-11/16145 від 04.05.2012 року, в якому митний орган зазначає, що позивачем не подано додаткових документів в підтвердження митної вартості товарів, а згідно бази даних цінової інформації ЄАІС ДМСУ за останні 90 днів, що передували митному оформленню задекларованого позивачем товару, за аналогічним кодом згідно з УКТЗЕД здійснено митне оформлення товару за ціною, що є на порядок вище ціни товару, визначеної позивачем в митній декларації, а отже є підстави вважати, що така ціна навмисно занижена останнім.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення товару позивач надав документи, зазначені у вантажно-митній декларації №100190000/2012/316566. Митна вартість товару заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості форми 1, тобто за ціною договору товарів, які імпортуються (вартість операції).

Митна вартість визначається та декларується за правилами, викладеними у статтях 260, 262, 264- 273 МК України (в редакції від 11 липня 2002 року).

На виконання цих правил Кабінет Міністрів України постановою №1766 від 20 грудня 2006 року затвердив Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, а також постановою № 339 від 8 квітня 2008 року - Порядок здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів (які діяли на час спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 265 МК України митний орган, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів.

Зі змісту частин першої-п'ятої статті 266 МК вбачається, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість), 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень зазначених вище Порядків дає підстави дійти висновку, що митні органи дійсно мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, процедура консультацій з позивачем з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості не проведено.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 26 МК України порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Пунктом 7 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року № 1766, визначено, що для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобов'язаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Для підтвердження заявленої декларантом митної вартості оцінюваних товарів можуть подаватися: договір з третіми особами, що пов'язаний з договором (контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, брокерських (посередницьких) послуг, пов'язаних з виконанням умов договору (контракту); відповідна бухгалтерська документація; ліцензійний чи авторський договір (контракт); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми - виробника товару; калькуляція фірми - виробника товару; копія вантажної митної декларації країни відправлення, а в разі, коли в такій країні товар розміщувався в митному режимі, яким не передбачено сплату податків і відповідно до якого товар перебував під митним контролем, - копія вантажної митної декларації, оформленої в попередній експорту митний режим; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; сертифікат про походження товару; відомості про якісні характеристики товару; інформація зовнішньоторговельних та біржових організацій про вартість товару та/або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З системного аналізу вказаних статей вбачається, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи, приблизний перелік яких встановлено п. 11 Порядку.

Однак, в спірних правовідносинах митним органом не зазначено обставин, які викликали сумнів в правильності зазначеної позивачем митної вартості товару.

Суди попередніх інстанцій в обґрунтування правомірності рішень митного органу про визначення митної вартості товарів виходили, зокрема, з того, що декларантом не було надано додаткові документи на вимогу митного органу.

При цьому, судами попередніх інстанцій не враховано, що митним органом при невизнанні митної вартості, заявленої позивачем, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не обґрунтовано із посиланням на документи, надані декларантом, причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Так, судами попередніх інстанцій не перевірено, чи подавав позивач із самого початку усі необхідні та належні документи, які дозволяли б визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (перший методом).

Так само, судами попередніх інстанцій не надано оцінки обставинам, якими позивач обґрунтовував неможливість надання додаткових документів на вимогу митного органу, та яку саме інформацію, яка не була б підтверджена документами, первісно наданими декларантом, мали підтвердити зазначені документи.

З урахуванням викладеного, зважаючи на неповноту встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що мають значення для вирішення переданого на розгляд суду публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За приписами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: