Справа № 2а-14315/11/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/9991/45781/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Бахуринського В.С.,

представника відповідача Максименка С.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 по справі №2а-14315/11/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, за участю прокуратури Оболонського району міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2012 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро» до Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва, за участю прокуратури Оболонського району міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2012 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 № в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю «Алюпро» податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 3842728,00грн., з яких 3074182,00грн. основного платежу та 768546,00грн. штрафних санкцій. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції. Державна податкова інспекція у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби 09.07.2012 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 04.09.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства в період з 10.11.2008 року по 31.12.2010.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3077432,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Оболонському районі міста Києва складено акт від 09.06.2011 №247-23-3-36251163 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3846790.00грн.. у тому числі 3077432,00грн. основного зобов'язання та 769358,00грн. штрафних санкцій.

Фактично підставою для прийняття спірного рішення став висновок податкового органу про неправомірність включення позивачем до складу валових витрат витрати, за договорами від 01.07.2009 №01/07/09-1, від 01.06.2009 №01/06/09-1 та від 01.09.2009 №01/09/09-1, укладеними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стімтрейд». та за договором від 21.07.2009 №А-21/07, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Алюмінієві Системи», оскільки товариством не надано під час перевірки товарно-транспортні накладні, довіреності та ліцензії на право здійснення транспортно-експедиційних послуг, а також не надано документів, що підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь- які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 зазначеного Закону господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Отже, виходячи з положень законодавства формування платником податків валових витрат вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач надав достатні докази реальності господарських операцій позивача з контрагентами та їх зв'язку з господарською діяльністю товариства.

Проте, суд касаційної інстанції не може визнати законним і обґрунтованим судове рішення суду апеляційної інстанції.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Натомість, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2012 не вказав, які саме докази та яким чином спростовують висновки суду першої інстанції, не перевірив доводи відповідача щодо обставин, які виключають можливість здійснення спірних операцій.

До того ж, суд апеляційної інстанції відмовляючи в задоволені частини позовних вимог не вказав за якими саме операціями та в якій частині позивачем не підтверджено реальність взаємовідносин з контрагентами.

Таким чином, судом апеляційної інстанції обставини справи встановлено неповно, вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів виконано не було, що і потягло за собою прийняття судового рішення, яке не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Оскільки, відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.05.2012 по справі №2а-14315/11/2670 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв