Справа № 826/20954/14
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2016 року м. Київ № 826/20954/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Борозної М.П.,

представника відповідача - Павліка І.П.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали заяви публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 р. в адміністративній справі №826/20954/14 за позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві до публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві з позовом до публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" про стягнення податкового боргу у розмірі 3337261,28 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 р. позовні вимоги Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.08.2015 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Публічне акціонерне товариство "Київський річковий порт" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 р. в адміністративній справі №826/20954/14, в якій просить (з урахуванням заяви про уточнення) суд: скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 р. у справі №826/20954/14 та прийняти нову постанову; в задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовити.

В обґрунтування даної заяви представник заявника зазначив, що 28.12.2015 року ПАТ «Київпорт» подав уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, реєстраційний номер документу , до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, що підтверджується квитанцією №2.

Відповідно до уточнюючої декларації відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов'язання з плати за землю в розмірі 1499389,52 грн. із зазначенням щомісячної суми до сплати в розмірі 124949,13 грн.

У зв'язку з наведеним, борг ПАТ «Київпорт» з плати податку за землю зменшився з 3239713,44 грн. на рік до 1499389,52 грн., відповідно з 269976,12 грн. щомісяця до 124949,13 щомісяця.

З урахуванням поданої уточнюючої декларації, а також з огляду на недотримання процедури стягнення податкового боргу, заявник зазначає, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 року підлягає скасуванню, а в задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві слід відмовити.

Представник позивача не надав до суду письмової позиції щодо заяви про перегляд за нововиявленими обставинами.

Розглянувши подані заявником документи і матеріали, зачлухавши думку представників сторін, дослідивши наявні письмові докази у справі, судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 р. позовні вимоги Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено повністю.

Задовольняючи адміністративний позов, суд виходив з наступного: відповідачем подано податкову декларацію за землю на 2014 рік № з визначенням щомісячної суми до сплати в розмірі 269 976,12 грн. Вказана самостійно узгоджена сума податкового зобов'язання відповідачем не сплачена за період з липня по листопад 2014 року включно, та складає в сумі 1 349 880,60 грн.

Також, відповідачем подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість: за січень 2014 року №, якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 1 274,00 грн.; за липень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 388 959,00 грн.; за серпень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 364 069,00 грн.; за вересень 2014 року № , якою самостійно визначено податкове зобов'язання в сумі 354 990,00 грн.; за жовтень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 165 906,00 грн.; за листопад 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 136 224,00 грн.

В свою чергу, відповідачем були подані уточнюючі декларації: у листопаді 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 130 175,00 грн. та у листопаді 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання щомісяця в розмірі 127 584,00 грн.

Крім того, податковий борг з цього ж податку також виник за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2014 року та за результатами якої складено акт від 05.11.2014 р. № 6434/26-56-15-03-38/03150071.

На підставі висновків, викладених у вказаному акті позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.11.2014 р. №, яким нараховані податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 318 199,68 грн.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження відповідачем зазначеного податкового повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку.

При цьому, задовольняючи позовні вимог, суд виходив з того, що сума заборгованості у розмірі 3 337 261,28 грн. були узгодженими та добровільно відповідачем не сплачені.

Разом з тим, під час перегляду справи за нововиявленими обставинами, судом встановлено, що податковим органом відповідачу було винесено першу податкову вимогу від 12.01.2010 р. № 1/8 на суму 409 313, 90 грн., та другу податкову вимогу від 03.03.2010 р. №2/615 на суму 1 340 171,35 грн. (далі - податкові вимоги).

Законом, який регулював процедуру винесення податкових вимог станом на 12.01.2010 та 03.03.2010, був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Верховна Рада України; Закон від 21.12.2000 № 2181-ІЙ), який втратив чинність 01.01.2011, в зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України.

Так, ч. 1 розділу 19 Прикінцевих положень Податкового кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, а ч. 2 п. 1 зазначеного розділу встановлено, що з 1 січня 2011 року визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України встановлено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пункт 3.1 ст. З Податкового кодексу України закріплює, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим., органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим. Кодексом.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, а п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України встановлює, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Положення п. 95.3 ст. 95 Податкового су України закріплюють, що стягнення коштів з рахунків платника податків банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Позивач в своїй позовній заяві про стягнення податкового боргу зазначає, що відповідно до п. п. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону №2181, відповідачу винесено першу податкову вимогу від 12.01.10 № 1/8 на суму 409 313, 90 грн., та другу податкову вимогу від 03.03.10 №2/615 на суму 1 340 171, 35 грн., які згідно довідок пошти направлені та отримані відповідачем.

Зазначаємо, що позовна заява була подана позивачем 30.12.2014, в період, коли Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (Верховна Рада України; Закон від 21.12.2000 № 2181-ІІІ) вже втратив чинність, а отже посилання позивача на Закон №2181-ІІІ є безпідставним.

Відповідно до порядку надіслання податкових вимог, що визначений Податковим кодексом України, жодної податкової вимоги відповідачу пред'явлено не було, а відтак суд приходить до висновку, що позивач не мав права звертатись до суду з відповідною позовною заявою, оскільки останнім не було дотримано процедури стягнення податкового боргу.

Податковий борг у розмірі 3 337 261,28 грн., як було зазначено в позовній заяві, складається з: податку на землю в сумі 1 349 880,60 грн. відповідно до податкової декларації за землю на 2014 рік № ; податку на додану вартість в сумі 1 987 380,68 грн. відповідно до податкових декларацій з податку на додану вартість за січень 2014 року № , за липень 2014 року № , за серпень 2014 року № , за вересень 2014 року № , за жовтень 2014 року № ; за листопад 2014 року № , уточнюючих декларацій № та № .

Згідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків чому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється розрахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної звірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації : обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У відповідності до ст. 102 Податкового кодексу України строк давності складає 1095 днів.

Наведене свідчить, що ПАТ «Київпорт» має право подавати уточнюючі податкові декларації до податкових декларацій, зазначених в даному розділі, протягом 1095 днів, а відтак судом вбачається, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача.

Суд додатково звертає увагу, постановою суд постановив стягнути заборгованість перед бюджетом з розрахункових рахунків та за рахунок готівки Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 70) у розмірі 3 337 261,28 грн. на р/р 0008 одержувач: Управління Державної казначейської служби України у Подільському районі м. Києва (), банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Код банку 820019.

Пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. за №1244 «Деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України» відповідно де пунктів 95.4, 95.15, 95.16 і 95.18 статті 95 Податкового кодексу України затверджено Порядок стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу (далі по тексту - Порядок), який визначає механізм стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу.

Згідно пункту 2 Порядку вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками органу державної податкової служби (далі - працівники) з урахуванням вимог пунктів 95.2 - 95.4 статті 95 Податкового кодексу України.

Під час вилучення готівки працівники рахують наявні кошти. У разі коли обсяг готівки у платника податків перевищує суму його податкового боргу, вилученню підлягає готівка на суму боргу (п.3 Порядку).

У рахунок погашення податкового боргу спрямовується також готівка, виявлена працівниками у касі платника податків, у тому числі в скриньці реєстратора розрахункових операцій, та в інших місцях зберігання коштів (п.4 Порядку).

Вилучена готівка в національній валюті вноситься працівником до банку для перерахування до відповідного бюджету в день її стягнення, а в разі неможливості такого внесення - на наступний робочий день (п.95.5 ст.95 ПК, п.6 Порядку).

Зазначені положення законодавства, вимагають доведення контролюючим органом факту наявності у платника податків готівки, що належить саме ПАТ «Київпорт» та за рахунок якої можливо буде виконати рішення суду, або докази на підтвердження здійснення платником податків в своїй діяльності розрахунків в готівковій формі, що, в свою чергу може свідчити про гіпотетичну можливість виявлення у боржника готівки з метою її подальшого стягнення в рахунок погашення податкового боргу.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві зазначає дані про банківські рахунки відповідача, однак позивач не надає доказів того, що на рахунках відповідача відсутні кошти для погашення податкового боргу.

Судом при винесені постанови від 31.03.2015 р. не було досліджено даних обставин.

Зазначене вище свідчить про існування обставин, що унеможливлюють вилучення готівки у ПАТ «Київпорт» у рахунок погашення його податкового боргу відповідно до вимог Порядку стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 245 КАС України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.1 ст.253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Суд зазначає, що нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об'єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Істотність обставин, яка є обов'язковою за ч. 2 ст. 245 КАС України означає те, що якби суд міг її врахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява ПАТ «Киїський річковий порт» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 у справі № 826/20954/14 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 94, 250-253 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву публічного акціонерного товариства "Київський річковий порт" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2015 р. у справі №826/20954/14.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 р. у справі №826/20954/14 та прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов