Справа № 813/6093/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року Справа № 813/6093/15

16 год. 24 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Захарчук В.В.,

від відповідача Юрчак Ю.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Ротен» про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство «Ротен» (далі - позивач, ПП «Ротен») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, ДПІ у Пустомитівському районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2015 року про нарахування суми грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість (код платежу 140101000) в сумі 2600155,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, в частині формування податкового кредиту з податку на додану вартість ПП «Ротен» за наслідками господарських операцій із товариством з обмеженою відповідальністю «Азмінводи-Л» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алістар проджект» (далі - контрагенти, ТОВ «Алістар проджект», ТОВ «Азмінводи-Л») є безпідставними. На думку позивача, аргументи, якими відповідач доводить безтоварність господарських операцій, зводяться лише до аналізу даних, які містяться у інформаційно-довідкових системах контролюючих органів, а також відомостей зафіксованих в актах про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача. Зазначив, що твердження відповідача про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, про не настання реальних господарських наслідків за договорами, укладеними між ПП «Ротен» з вищезазначеними контрагентами, спростовуються первинною бухгалтерською документацією, долученою до матеріалів справи. Контролюючий орган, у результаті невірного трактування норм цивільного законодавства, самостійно дійшов висновку про нереальність та безтоварність господарських відносин між позивачем та його контрагентами, а констатація факту нікчемності правочину перебуває поза межами повноважень контролюючих органів та є прерогативою суду. Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних зареєстровані платниками податку на додану вартість, а отже видача ними податкових накладних як платниками податку на додану вартість була правомірною. Відповідачем не надано жодних доказів повідомлення позивача відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України про наявність розбіжностей в задекларованих податкових зобов'язаннях та кредитах позивача з відповідними контрагентами та не може нести відповідальності за недодержання податкової дисципліни іншими підприємствами. Вважає, що позивачем належно визначено податкові зобов'язання з врахуванням вимог чинного законодавства, відображаючи у складі податкового кредиту суми податку сплачені у ціні придбаних товарів у постачальників ТОВ «Азмінводи-Л» та ТОВ «Алістар прожект».

Крім того, зазначено, що позивачем не допущено нецільового використання суми податку на додану вартість не сплаченої до бюджету внаслідок одержання (застосування) податкової пільги; єдиним критерієм цільового використання коштів зі спеціального рахунку податку на додану вартість є їх використання для виробничих цілей (факторів) у виробництві сільськогосподарської продукції. Оскільки, придбані засоби захисту рослин використані саме на виробничі цілі, підприємством не порушено цільового використання коштів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю із підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 19.04.2016 року за вх. № 9706 /Т.2, а.с.2-7/, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях від 11.12.2015 року за вх. № 40665 /Т.1, а.с.170-173/ та додаткових поясненнях від 22.04.2016 року /Т.9, а.с.75-79/. Зазначив, що у виписаній ТОВ «Азмінводи-Л» податковій накладній від 27.05.2014 року за № 1 ПП «Ротен» в графі «Код товару згідно з УКТ ЗЕД» вказано коди УКТ ЗЕД придбаних засобів захисту рослин, які свідчить про те, що ці матеріали сільськогосподарського призначення є імпортними. Однак, згідно з інформаційно-аналітичною системою «Податковий блок», найменування меню «Вантажно-митні декларації (імпорт)» встановлено, що вказаний контрагент не здійснює зовнішньо-економічної діяльності. За результатами перевірки декларацій за період з 01.05.2014 року по 31.12.2014 року по взаєморозрахунках ТОВ «Азмінводи-Л» не встановлено факту отримання ПП «Ротен» засобів захисту рослин на загальну суму 49014337,50 грн. в т.ч. податку на додану вартість 816906,25 грн. внаслідок документального оформлення нереальних господарських операцій ТОВ «Азмінводи-Л», які фактично не підтверджено. У позивача відсутні сертифікати відповідності на придбані у вказаного контрагента засоби захисту рослин. Щодо вказаного контрагента ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Азмінводи-Л» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року», яким зафіксовано відсутність об'єктів оподаткування у вказаному періоді, які підпадають під визначення ст.ст. 185, 198 Податкового кодексу України, відсутність реального здійснення господарських операцій по взаємовідносинах із контрагентами-покупцями та контрагентами-постачальниками.

Аналогічно і щодо контрагента ТОВ «Алістар проджект»: у виписаній позивачу податковій накладній від 12.12.2014 року вказано коди товару за УКТ ЗЕД, які свідчать про те, що засоби захисту рослин одержані від цього контрагента є імпортними, однак ТОВ «Алістар проджект» не здійснює зовнішньо-економічної діяльності; в результаті перевірки декларацій за період з 01.05.2014 року по 31.12.2014 року по взаєморозрахунках з ТОВ «Алістар проджект» одержання ПП «Ротен» засобів захисту рослин на суму 7579309,00 грн., в т.ч. ПДВ 1263218,16 грн., внаслідок документального оформлення нереальних господарських операцій ТОВ «Алістар проджект», фактично не підтверджено; у позивача відсутні сертифікати відповідності таких засобів; Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області складено акт «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Алістар проджект» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період жовтень, листопад 2014 року»; відповідно до відомостей інформаційної системи «Податковий блок» свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість анульоване 27.01.2015 року у зв'язку з внесенням запису про відсутність підтвердження, анульоване за рішенням контролюючого органу; ТОВ «Алістар проджект» не подано податковий розрахунок сум доходу, врахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку станом на дату складення акту; не подано декларацій з податку на додану вартість; зафіксовано відсутність трудових, матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, транспортних засобів, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання господарської діяльності; встановлено відсутність інормації по контрагентах покупця, а також розбіжності за листопад 2014 року; з урахуванням аналізу бази даних «Єдиний реєстр податкових накладних» презюмовано відсутність реального здійнення господарських операцій; згідно з службовою запискою Вишгородської ОДП ГУ Міндоходів від 04.12.2014 року встановлено відсутність за місцем знаходження. З врахуванням викладеного, вважає, що вказаний контрагент здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних із наданням податкової вигоди третім особам.

Щодо відповідальності ПП «Ротен» за нецільове використання суми податку на додану вартість, то використання платником податків сум, не сплачених до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів передбачених п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування. Суми податку на додану вартість, використані не за призначенням, повертаються до відповідного бюджету з врахуванням пені в розмірі 120% річних облікової ставки Нацбанку України.

Враховуючи вищевикладене, за результатами перевірки ПП «Ротен» встановлено заниження податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 2080124,00 грн.

Зазначив, що контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного податкового законодавства, податкові повідомлення-рішення є правомірними, підставними та такими, що слід залишити в силі, а у задоволенні позову належить відмовити.

Суд заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

ПП «Ротен» зареєстроване як юридична особа Реєстраційною службою Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області 24.02.2010 року з присвоєнням коду ; взято на податковий облік 25.02.2010 року за № 14.09.2015 року, перебуває на обліку в ДПІ у Пустомитівському районі; є платником фіксованого сільськогосподарського податку /Т.1, а.с.13/.

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Ротен» з питань правомірності формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Алістар проджект», ТОВ «Азмінводи-Л» за період з 01.05.2014 року по 31.12.2014 року, про що складено акт № 775/13-25-22-00/36874438 від 25.09.2015 року /Т.1, а.с.11-38/.

Вказаним актом зафіксовано порушення ПП «Ротен» п. 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 1, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, 200.3, п. 201.1, 201.2, 201.6 ст. 201, п. 109.2 ст. 209 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті до державного бюджету на загальну суму 2080124,00 грн., в т.ч. за травень 2014 року в сумі 816906,00 грн., грудень 2014 року в сумі 1263218,00 грн. /Т.1, а.с.37/

Головний бухгалтер ПП «Ротен» не погоджувався з актом перевірки, про що здійснено відмітку в акті перевірки 03.10.2015 року /Т.1, а.с.38/.

Так, контролюючим органом 20.10.2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , за платежем: податок на додану вартість; на суму 2600150,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /Т.1, а.с.10/.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення безпідставним та протиправним, таким, що порушує його права та законні інтереси, звернувся із вказаним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності господарських операцій ПП «Ротен» з ТОВ «Алістар проджект» та ТОВ «Азмінводи-Л» та, як наслідок, правильності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами ведення гоподарської діяльності з такими контрагентами, а також правомірності використання за цільовим призначенням суми податку на додану вартість не сплаченої до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги ПП «Ротен» у виробництві як платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до підп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) №2755-VI від 02.12.2010 року господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

З метою оподаткування постачанням послуг, зокрема є: а) досягнення домовленості утримуватися від певної дії або від конкуренції з третьою особою чи надання дозволу на будь-яку дію за умови укладення договору; б) постачання послуг за рішенням органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або в примусовому порядку; в) постачання послуг іншій особі на безоплатній основі; г) передача результатів виконаних робіт, наданих послуг платнику податку, уповноваженому згідно з договором вести облік результатів спільної діяльності без утворення юридичної особи, а також їх повернення таким платником податку після закінчення спільної діяльності; ґ) передача (внесення) виконаних робіт, наданих послуг як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також повернення послуг; д) постачання послуг з розміщення знаку відповідної торгової марки або самого товару чи послуги в кінофільмі, серіалі або телевізійній програмі, які є візуальними (глядачі лише бачать продукт або знак торговельної марки, продукт чи торговельна марка згадується у розмові персонажа; товар, послуга чи торговельна марка органічно вплітаються в сюжет і є його частиною);

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З аналізу вказаних вище правових норм, слід зробити висновок про те, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен отримати належним чином оформлені податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Так, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з вимогами п. 198.2 ст.198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну (п. 201.1 ст. 201 ПК України).

Вимоги до оформлення податкової накладної визначені п. 201.1 ст. 201 ПК України, відповідно до якого у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України); ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК України).

Відповідно до вимог п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Як наслідок, слід зазначити, що необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За таких умов, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції. У протилежному випадку є обґрунтовані підстави для висновку про відсутність самої господарської операції.

З викладених вище законодавчих положень слід зробити висновок, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Слід зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим, презюмується, що дії платника, які мають своїм результатом отримання податкової вигоди (зокрема, у вигляді зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток та податку на додану вартість на суму витрат, понесених у зв'язку з оплатою поставлених послуг) є економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій декларації та податковій звітності - достовірними, якщо податковим органом не доведено зворотне.

При цьому, висновок про необґрунтованість податкової вигоди платника повинен базуватись на об'єктивній інформації, що безспірно підтверджує відсутність у діях платника розумної ділової мети та їх спрямованість виключно на створення сприятливих податкових наслідків.

Відтак, саме по собі підписання документів від імені контрагента невстановленою особою не може бути підставою для висновку про незаконне формування даних податкового обліку по операціям з таким платником. Такий висновок в силу вимог ст. 86 КАС України може бути зроблений за наявності сукупності обставин, що свідчать про відсутність фактично здійснених фінансово-господарських операцій платника з його контрагентом та реальних витрат платника по цим операціям, про афілійованість платника з контрагентом для створення схеми ухилення від оподаткування та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що між ТОВ «Алістар проджект» (продавець) та ПП «Ротен» (покупець) 12.12.2014 року укладено договір купівлі-продажу № 33-12/14 /Т.1, а.с.39-42/, відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товарну продукцію, визначену у п. 1.2 договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товарну продукцію (п. 1.1 договору).

Товарною продукцією є засоби захисту рослин. Найменування, кількість, асортимент та ціну товарної продукції визначаються сторонами у відповідних додатках до цього договору, які підписуються сторонами та є невід'ємними частинами цього договору. Продавець підтверджує наявність усіх необхідних документів дозвільного характеру на товарну продукцію для застосування на території України. Продавець надає покупцеві товарну продукцію шляхом поставки (передачі) відповідно до умов цього договору. Сторони можуть попередньо обумовити приблизний асортимент, кількість та ціну товарної продукції, яка може бути поставлена за договором, про що сторони підписують специфікацію (п. 1.2-1.5 договору).

Покупець здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця на умовах та в порядку, які відображаються сторонами у відповідних додатках, які підписані сторонами та є невід'ємною частиною договору. Форма проведення розрахунків - перерахування безготівкових грошових коштів на банківський рахунок продавця (п.п. 3.2, 3.4 договору).

Згідно з п. 4.3 договору поставка кожної окремої партії товарної продукції здійснюється на підставі відповідного додатку до цього договору та оформляється товарними (видатковими) накладними.

Право власності переходить до покупця з моменту отримання товарної продукції до покупця з моменту отримання товарної продукції на складі продавця, підписання сторонами відповідної товарної (видаткової) накладної та у разі здійснення оплати (п.4.5 договору).

Приймання товарної продукції по кількості та якості проводиться покупцем в момент її отримання від продавця (п. 5.1 договору).

Якість товарної продукції відповідає даним, які наведені у сертифікаті якості, продавець на вимогу покупця, передає покупцю копії відповідних сертифікатів якості на партію товарної продукції, що постачається (п. 7.1 договору).

Згідно з додатком 1 від 12.12.2014 року до вказаного договору сторони уклали угоду про наступне: продавець продає (поставляє), а покупець купує на умовах договору товарну продукцію в наступній кількості, асортименті та за ціною: базіс 12,5 л; барель 1480,0 л; галера 1107,0 л; інго 568,0 л; команд 725,0 л; лонтрел 5,0 л; маро 769,0 л; нота 3300,0 л; сальса 43,45 л, тітус 148,0 л; тренд 815,0 л; фастак 497,0 л; центріс 2277,0 л, загальною вартістю 7579309,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1263218,16 грн.) /Т.1, а.с.43/.

На підтвердження реальності вказаної операції до матеріалів справи долучено:

- копію реєстру податкових накладних за грудень 2014 року /Т.1, а.с.44-46/;

- копію оборотно-сальдової відомості по рахунках ПП «Ротен» за травень - грудень 2014 року /Т.1, а.с.47-49/;

- копію картки рахунку 631 за травень - грудень 2014 року /Т.1, а.с.50-53/;

- копію видаткової накладної № 1212/7 від 12.12.2014 року /Т.1, а.с.54/;

- копію податкової накладної № 42 від 12.12.2014 року /Т.1, а.с.56/;

- копію товарно-транспортної накладної № 14-12 від 12.12.2014 року /Т.1, а.с.55/;

- копію платіжного доручення № 482 від 17.12.2014 року на суму 7579309,00 грн., в т.ч. ПДВ 1263218,17 грн. /Т.1, а.с.53/.

Застережень щодо оформлення вказаних документів не висловлено ні в ході перевірки, ні у судових засіданнях.

Між ТОВ «Азмінводи-Л» (продавець) та ПП «Ротен» 27.05.2014 року укладено договорів купівлі-продажу № 05/14-17 /Т.1, а.с.59-64/, відповідно до умов якого продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товарну продукцію, визначену у п. 1.2 договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити товарну продукцію (п. 1.1 договору).

Товарною продукцією є засоби захисту рослин. Найменування, кількість, асортимент та ціну товарної продукції визначаються сторонами у відповідних додатках до цього договору, які підписуються сторонами та є невід'ємними частинами цього договору. Продавець підтверджує наявність усіх необхідних документів дозвільного характеру на товарну продукцію для застосування на території України. Продавець надає покупцеві товарну продукцію шляхом поставки (передачі) відповідно до умов цього договору. Сторони можуть попередньо обумовити приблизний асортимент, кількість та ціну товарної продукції, яка може бути поставлена за договором, про що сторони підписують специфікацію (п. 1.2-1.5 договору).

Покупець здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця на умовах та в порядку, які відображаються сторонами у відповідних додатках, які підписані сторонами та є невід'ємною частиною договору. Форма проведення розрахунків - перерахування безготівкових грошових коштів на банківський розрахунок продавця (п.п. 3.2, 3.4 договору).

Згідно з п. 4.3 договору поставка кожної окремої партії товарної продукції здійснюється на підставі відповідного додатку до цього договору та оформляється товарними (видатковими) накладними.

Право власності переходить до покупця з моменту отримання товарної продукції на складі продавця, підписання сторонами відповідної товарної (видаткової) накладної та у разі здійснення оплати (п.4.5 договору).

Приймання товарної продукції по кількоті та якості проводиться покупцем в момент її отримання від продавця (п. 5.1 договору).

Якість товарної продукції відповідає даним, які наведені у сертифікаті якості, продавець на вимогу покупця, передає покупцю копії відповідних сертифікатів якості на партію товарної продукції, що постачається (п. 7.1 договору).

Згідно з додатком 1 від 27.05.2014 року до вказаного договору сторони уклали додаток про наступне: продавець продає (поставляє), а покупець купує на умовах договору товарну продукцію в наступній кількості, асортименті та за ціною: актара 392,00 кг, байпас 3500,0 л, біская 465,0 л, нота 6840 л, квізалон 3702,0 л, естерон 940 л, тілт 770,0 л, фолікур 1750,0 л, хлормекват 3600,0 л, харнес 3900,0 л, фастак 230 л, прімекстра 2240,0 л, сальса 27,2 кг, круізер 220,0 л. загальною вартістю 4901437,50 грн. (в т.ч. ПДВ) /Т.1, а.с.65/.

На підтвердження реальності господарської операції до матеріалів справи долучено:

- копію реєстру податкових накладних за травень 2014 року /Т.1, а.с. 66-68/;

- копію картки рахунку 631 за травень - грудень 2014 року /Т.1, а.с.69-72/;

- копію видаткової накладної № 2705/084 від 27.05.2014 року /Т.1, а.с.73/;

- копію податкової накладної № 1 від 27.03.2014 року /Т.1, а.с.74-75/;

- копію товарно-транспортної накладної № 21-05 від 27.05.2014 року, № 22-05 від 27.05.2014 року /Т.1, а.с.76/.

Слід зазначити, що до матеріалів справи долучено копію договору про відступлення права вимоги (цесії) № 10/1 від 15.12.2014 року /Т.1, а.с.86/, відповідно до якого в порядку та на умовах визначених цим договором Цедент - ТОВ «Азмінводи-Л» (первісний кредитор) відступає (передає) Цесіонарієві - ТОВ «Технік-Трк» (новий кредитор), а цесіонарій набуває право вимоги належне Цедентові, та стає кредитором за договором купівлі-продажу № 05/14-17 від 27.05.2014 року, укладеним між Цедентом і ПП «Ротен» - боржник. За цим договором Цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання грошового зобов'язання за поставлений товар на суму 4901437,50 грн.

Так, відповідно до платіжного доручення № 487 від 19.12.2014 року позивачем проведено оплату на користь ТОВ «Технік Трк» в сумі 4901437,50 грн., в т.ч. ПДВ 816906,25 грн. /Т.1, а.с.79/.

Представник позивача на підтвердження факту використання вказаних засобів захисту рослин у своїй господарській діяльності долучив до матеріалів справи копії актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (сільгосп. Облік форма № ВЗСГ-3, затв. Наказом Мінагрополітики України № 929 від 21.12.2007 року) за травень 2014 року, червень 2014 року, жовтень 2014 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року /Т.1, а.с.80-105, 107-158/.

Суд не бере до уваги висновки контролюючого органу про відсутність сертифікатів відповідності на придбані від контрагентів засоби захисту рослин, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно п. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ст. 179 ГК України).

З метою спростування тверджень контролюючого органу зафіксованого у акті перевірки щодо відсутності сертифікатів відповідностей на товарну продукцію, представником позивача до матеріалів справи долучено копії посвідчень про державну реєстрацію, виданих Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, сертифікатів відповідності та сертифікатів аналізів засобів захисту, перелічених у специфікаціях до договорів, з печатками проставленими контрагентами позивача /Т.2, а.с.10-32/.

Також пояснив, що оскільки відповідно до договорів надання сертифікатів відповідності є диспозитивною вимогою позивача до контрагентів, такі не були надані контролюючому органу до перевірки. Зазначив, що перевіряючими не було з'ясована наявність чи відсутність таких у позивача, такі до перевірки не витребовувалися, в той же час їх відсутність у акті констатовано.

Проаналізувавши істотні умови договорів в частині якості товарної продукції (п. 7.1 договорів) укладених між ПП «Ротен» та ТОВ «Азмінводи-Л» та ТОВ «Алістар проджект», суд дійшов висновку про відсутність обов'язку у позивача вимагати вказані сертифікати у контрагентів.

Представник відповідача не надав жодних пояснень щодо того чи з'ясовувалась їх наявність/відсутність у позивача; чи витребовувались вказані документи до перервірки, пояснення ПП «Ротен» щодо таких документів.

Одночасно, дослідивши акт перевірки від 25.09.2015 року, суд дійшов висновку, що викладені в ньому обставини порушень позивачем податкового законодавства сформовані не на підставі аналізу первинної документації, зауважень до змісту та оформлення документів бухгалтерського та податкового обліку позивача, а на підставі аналізу актів інших податкових органів про перевірки або не можливості звірки контрагентів позивача, зокрема:

- акту від 18.08.2014 року № 453/26-56-22-01-03/38232713 ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Азмінводи-Л» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.05.2014 року по 30.06.2014 року» /Т.9, а.с.80-86 /;

- висновок від 30.07.2014 року № 1175/26-56-07-03-09 головного відділу податкової міліції ДПІ у Подільському районі м. Києва «Про результати відпрацювання ризикового платника податків ТОВ «Азмінводи-Л» оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України»;

- акт від 26.10.2015 року № 8/22-00/39398735 Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Алістар прожект» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період жовтень, листопад 2014 року»;

- лист Оперативного управління ГУ ДФС у Львівській області від 03.04.2015 року за № 3810/7/13-01-07-07.

Однак, суд зазначає, що вказані документи не є підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд вважає помилковим такий підхід контролюючого органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки підприємство не може автоматично вважатися правопорушником на тій лише підставі, що його контрагентів не вдалось перевірити, або ними були допущені порушення.

Зазначені у акті перевірки обставини стосуються лише господарської діяльності контрагентів позивача (подання ними податкової звітності, не знаходження за юридичною адресою тощо), і не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій.

При цьому, суд звертає увагу, що отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, у яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись тощо, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Акт перевірки контрагента не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.

Отже, відповідач позбавив ПП «Ротен» права на формування податкового кредиту через недотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Однак, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при створенні підприємства та здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Лише встановлення в ході судового розгляду факт узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на витрати та податковий кредит.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідачем не надано судового рішення, яке б набрало законної сили, щодо встановлення факту відсутності у позивача мети на здійснення господарської діяльності та відсутності її реального здійснення. Також, не наданого судового рішення в порядку ст. 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів між позивачем та його контрагентом. І лише вирок суду у кримінальні справі, який набув законної сили, може бути в адміністративній справі доказом вчинення особою діяння, спрямованого на ухилення від сплати податків.

При цьому, жодним законом не передбачено право податкового органу самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Посилання відповідача на відсутність реального характеру зазначених правочинів через неспроможність контрагенту його виконання у зв'язку з відсутністю належних ресурсів, є лише припущенням. Відповідачем не доведено кількість працівників контрагента та конкретно визначених ресурсів, які повинні були бути у контрагента для виконання передбачених вказаними договорами операцій, а тому такі посилання є необґрунтованими.

Відповідачем не спростовується факт наявності спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарських операцій на момент виконання договорів та зв'язку з господарською діяльністю позивача.

Також помилковим є висновок контролюючого органу про відсутність реальності господарських операцій з підстав відсутності контрагента за місцем реєстрації, оскільки дана обставина може мати значення для вирішення питання про анулювання реєстрації суб'єкта господарювання платником ПДВ чи для припинення юридичної особи, однак вона не стосується належного виконання господарських зобов'язань постачальником товарів (виконавцем робіт) за укладеними договорами.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність ані за несплату податків своїми контрагентами та ведення ними податкового обліку, ані за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за інші дії контрагента.

Так, зокрема, щодо зазначення в податкових накладних коду товару за УКТ ЗЕД, що свідчить про імпортне походження такого, суд зазначає, що податкова накладна відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України виписується платником податку покупцю, яким у даному випадку є ПП «Ротен». Крім того, походження товару у ланцюгу до виробника до моменту набуття такого контрагентами позивача, правильність заповнення ними податкової накладної не є предметом розгляду вказаної справи.

Відповідність господарських операцій з вказаними контрагентами меті діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме представником позивача до матеріалів справи долучено копії первинних документів, які засвідчують факт наявності у позивача на праві користування земельних ділянок, на яких вирощувались відповідні культури та рослини, факт купівлі вказаних культур, обсяги вирощеної продукції, а також використання вказаних добрив, продажу вирощеної сільськогосподарської продукції, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено:

- копії договорів поставки (продажу) власно вирощеної продукції;

- копії видаткових накладних виписаних на підставі зазначених договорів;

- копії квитанції № 2 про доставлення статистичних звітів та статистичні звіти № 4-СГ «Посівні площі сільськогосподарських культур» ПП «Ротен» за 2014 рік, за 2015 рік в розрізі районів проведення господарської діяльності ПП «Ротен»;

- копії квитанції № 2 про доставлення статистичних звітів та статистичні звіти № 29-СГ «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» ПП «Ротен» за 2014 рік, за 2015 рік в розрізі районів проведення господарської діяльності ПП «Ротен» /Т.2, а.с.33-75, Т.8, а.с.112-250, Т.9, а.с.1-70/.

Щодо відповідальності підприємства позивача за нецільове використання коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 209.1 ст.209 ПК України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства і відповідає критеріям, встановленим у п.209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.2 ст.209 ПК України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми ПДВ акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Сума ПДВ, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до п. 209.2 ст. 209 ПК України.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Так, позивачем з метою підтвердження нарахованих ПП «Ротен» сум податку на додану вартість, нарахованих на вартість поставлених сільськогосподарських товарів/послуг до матеріалів справи долучено копії квитанцій № 2 про доставлення звітів та податкових розрахунків фіксованого сільськогосподарського податку (єдиного податку четвертої групи, сільськогосподарські товаровиробники) за 2014 - 2015 роки /Т.2, а.с.76-250 - Т.8, а.с.1-111/.

Суд поділяє позицію представника позивача, що позивачем належним чином визначено податкові зобов'язання з врахуванням вимог чинного законодавства, відображаючи у складі податкового кредиту суми податку сплачені у ціні придбаних товарів у постачальників ТОВ «Азмінводи-Л» та ТОВ «Алістар проджект», та не допущено, як наслідок, нецільового використання суми податку на додану вартість не сплаченої до бюджету внаслідок отримання застосування відповідної податкової пільги.

Аргументованою є позиція щодо того, що єдиним критерієм цільового використання коштів є таке використання для виробничих цілей (факторів) у виробництві сільськогосподарської продукції.

Оскільки придбані засоби захисту рослин використані саме на виробничі цілі відповідно до видів діяльності сільськогосподарського товариства ПП «Ротен», на переконання суду, позивачем не порушено цільового використання коштів.

Слід зауважити, що ПК України та Порядком акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затв. Постановою КМ України № 11 від 12.01.2011 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не обмежується використання сум ПДВ, акумульованих на спеціальному рахунку сільськогосподарського товаровиробника, виключно на оплату ПДВ, нарахованого постачальником на вартість поставлених ним товарів/послуг. Тому сільськогосподарське підприємство має право оплачувати за рахунок цих коштів повну вартість товарів/послуг, призначених для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, у тому числі ПДВ, який нараховується постачальником на вартість таких товарів/послуг.

Слід зазначити, що усі вище перелічені первинні документ, які складені за результатами проведених операцій не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) не спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Видані контрагентам позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність господарських операцій з купівлі-продажу засобів захисту рослин у його контрагентів ТОВ «Алістар проджект» та ТОВ «Азмінводи-Л». На думку суду, вищевказані первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники господарських операцій позивача.

Натомість, відповідач не довів суду обґрунтованості висновку про не підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами позивача, як це зазначено в акті перевірки від 25.09.2015 року, та про нецільове використання суми ПДВ сільськогосподарським підприємством. Висновки контролюючого органу переважно ґрунтуються на актах перевірок контрагентів позивача.

Таким чином, сукупність вищевикладених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню, а саме визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

До матеріалів справи долучено платіжне доручення № 1582 від 06.11.2015 року в сумі 39002,33 грн. на підтвердження сплати судового збору, що з врахуванням викладеного належить повернути позивачу.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 20.10.2015 року.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства "Ротен" () з Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області () за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 39002 (тридцять дев'ять тисяч дві) грн. 33 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 29.04.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.