Справа № 816/13/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 р.Справа № 816/13/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Присяжнюк О.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Д Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 816/13/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС У Полтавській області від 31.08.2015 року № /148.

Кременчуцька ОДПІ Головного управління ДФС У Полтавській області (далі- відповідач) не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2015 року та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, не врахування доводів податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ «НВП «Металпром», ТОВ «Гір-Інтернешнл», що привело до невірного вирішення справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч.1 ст. 41, ч.4 ст.196 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідачем в серпні 2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "АвтоКрАЗ" з питань взаємовідносин з ПВО "Тецм-Альянс" ХООВІ "СОІУ" за липень, серпень, жовтень, листопад 2014 року, ТОВ "Черкаський хімічний завод "Синетез" за жовтень 2014 року, ТОВ "НВП "Металпром" за грудень 2014 року, ППТЗ "Хімсистема-Фарм" за грудень 2014 року, ТОВ "Лакофарбовий завод "Аврора" за грудень 2014 року, ТоВ "Ирбис-Сервіс" за грудень 2014 року, ТОВ "Гір-Інтернешнл" за грудень 2014 року, ТОВ "Карготек Україна" за грудень 2014 року, за результатами якої складено акт від 19.08.2015 року № 40/16-03-22-05/05808735 (т. 1 а.с. 12-56).

За висновками акту перевірки зазначено про порушення ПАТ "АвтоКрАЗ" зокрема: ст.ст.198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198 ПК України в результаті чого завищено значення р. 19 декларації з податку на додану вартість "від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточеного звітного (податкового) періоду в грудні 2014року на 72 518,00 грн.

31.08.2015р. Кременчуцькою ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення №/148, яким зменшено суму від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 72 518 грн. (т. 1 а. с. 11).

Підставою для зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість слугували висновки податкового органу про безтоварність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "НВП "Металпром" та ТОВ "Гір-Інтернешнл".

Задовольняючи позов , суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства, не доведені належними доказами, позивачем підтверджено правомірність формування податкового кредиту та від'ємного значення, а тому зменшення позивачу від'ємного значення з ПДВ, спірним рішенням є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі що, одними з видів діяльності позивача є установлення та монтаж машин і устаткування, виробництво автотранспортних засобів, виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівцтв.

Так, 25.10.2013р. позивач придбав у ТОВ "НВП "Металпром" згідно договору купівлі-продажу № 834/13 товар:втулки БрОЦС 5-5-5 в кількості 14 шт. загальною вартістю 53243,16 грн., у т.ч. податок на додану вартість 8873,86 грн.; втулки балансира БрАЖМц 10-3-2 № 65055-2918074-10 ГОСТ 493-79 ГОСТ 493-79 в кількості 2000 шт. загальною вартістю 600000 грн. ПДВ - 120000 грн.; втулки БрОЦС 5-5-5 в кількості 18 шт. на суму 23600 грн.; втулки балансира БрАЖЦц 10-3-2 3 65055-2918074 ГОСТ 493-79 (т. 1 а.с. 146, 150-153).

На підтвердження виконання договору як до податкової перевірки так і суду позивачем надано первинні документи, зокрема договір, видаткову накладну від 04.12.2014 року № 04121, товарно-транспортну накладну від 04.12.2014 року № 04121, специфікації від 25.10.2013 року, прибутковий ордер № 14-036419/225, рахунок-фактура № 13101 від 13.10.2014 року, податкові накладні № 2, 5 від 25.10.2013 року (т. 1 а.с. 84, 150, 154, 156).

Фізичне переміщення придбаного товару, здійснено від постачальника власними автотранспортом позивача згідно договору від 25.10.2013р., «поставка товару здійснюється автомобільним транспортом покупця на умовах FCA (м. Жовті Води склад продавця), що підтверджується товарно-транспортною накладною, подорожнім листом.

Також 09.10.2013р. позивачем придбано у ТОВ "Гір-Інтернешнл" згідно договору купівлі-продажу № СБ-36 вироби вогнетривких для електросталеплавних печей ЭД 1-2, піддони дерев'яні пакетування на загальну суму 860610 грн. (т. 1 а.с. 111-116).

На підтвердження виконання договору як до податкової перевірки так і суду позивачем надано первинні документи, зокрема договір, податкові накладні, видаткові накладні; товарно - транспортні накладні (далі - ТТН) від 08.12.2014 № 249; від 18.12.2014р. * 259; від 29.12.2014р. №266 (т. 1 а.с. 118-145)

Придбаний товар оплачено позивачем в безготівковий спосіб, зазначені господарські операціі відображені в бухгалтерському обліку, що підтверджується платіжними дорученнями, прибутковими ордерами та накладними, журналами реєстрації довіреностей. Первинні документи містять дані щодо які дають змогу ідентифікувати особу контрагента.

Щодо доводів податкового органу про наявність недоліків в товарно-транспортних накладних від 04.12.2014р.(т.1 а.с.156), які на думку відповідача не містять обов'язкових реквізитів, а саме відсутній підпис водія-експедитора (отримувача ТМЦ), печатка ПАТ «Автокраз», відомості про отримувача ТМЦ на ПАТ «Автокраз», такі як П.І.Б. , посада, тощо , а також в ТТН від 08.12.2014р., 18.12.2014р., 29.12.2014р. не вказано перевізника, відсутня печатка ПАТ « Автокраз», відомості про отримувача ТМІ у позивача, відсутня повна адреса місця навантаження, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що перевезення товару здійснено власним автомобільним транспортом позивача, з залученням працівників позивача-водіїв, при наявності належним чином оформлених документів про відрядження.

Надані первинні документи, в їх сукупності, містять відомості щодо приймання-передачі продукції та осіб, відповідальних за відпуск вантажу та дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та визначити фактичне місце приймання -передачі продукції.

Колегія суддів зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Слід зазначити, що підтвердженням даних податкового обліку є первинні документи. При цьому законодавець свідомо відмовився від встановлення конкретного переліку документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші господарські операції, з огляду на різноманітність змісту та форм економічної діяльності та порядку її документування; нормативне закріплення переліку таких документів призвело б до обмеження прав платника.

А відтак, оскільки подані позивачем документи дозволяють встановити необхідні для цілей оподаткування відомості щодо змісту розглядуваних операцій, їх учасників та конкретних виконавців, вартості придбаного товару, то підстави для висновку про недостатність цих документів та, відповідно, про непідтвердженість виконання договору, відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ТОВ «НВП «Металопром» та ТОВ " Гір-Інтернешнл" необхідних умов для здійснення господарських операцій, трудових ресурсів, не підтвердження взаємовідносин з боку контрагентів постачальників по ланцюгу, з посиланням на податкову інформацію Верхньодніпровської ОДПІ від 02.07.2015р. та Димитрівського відділення Красноармійської ОДПІ ГУ Міндоходів від 14.05.2015р. , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність або відсутність матеріально - технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Крім того, позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності, а тому порушення правил ведення господарської діяльності чи податкового обліку контрагентом не є підставою для не включення позивачем до податкового кредиту сум сплачених в ціні придбаних товарів, що підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі якщо господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

Водночас нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише зафіксованими під час перевірки контрагента порушеннями вимог податкового законодавства чи посиланням не недостатність у останнього трудових ресурсів, основних фондів тощо.

Платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення продавцем.

Наведений податковим органом аргумент щодо відсутності в підприємств умов, необхідних для здійснення господарської операції, зокрема посилання на наявність у контрагентів платника податків двох та 24 працівників чи відсутність у контрагента основних фондів, не може беззаперечно свідчити про нереальний характер господарських операцій, оскільки такий штат працівників цілком може здійснювати реальні торгові операції, в т.ч. і за відсутності у підприємства основних виробничих фондів, тому таке посилання без надання інших доказів безтоварності господарських операцій з постачання товару не може бути покладено в основу висновків про нереальність господарських операцій.

Так само і реальний характер господарських операцій має підтверджуватися доказами, які відповідають вищевказаним критеріям.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на п. 44.6 ст. 44 ПК України, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, оскільки до суду були подані первинні бухгалтерські документи, які не були надані до перевірки, а тому податковим органом зроблено висновок про те, що такі документи були відсутні на час складання звітності, зокрема це журнали-ордери по рахункам бухгалтерського обліку та оборотно-сальдові відомості, сертифікати якості.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки.

Не дає підстави для такого висновку і пункт 44.6 статті 44 ПК, відповідно до якого у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Адже наведена норма Кодексу лише визначає статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежує право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Обов'язок суду оцінити відповідні докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) є однією з гарантій установлення об'єктивної істини у справі та прийняття правильного рішення у відповідності з вимогами статті 159 КАС

Також, з урахуванням того, що в силу частини другої статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, податковий орган не повинен обмежуватися встановленням формальних умов застосування податкового законодавства, та у випадку сумнівів у правомірності донарахування грошових зобов'язань повинен встановити, дослідити та оцінити усю сукупність обставин, що мають значення для оцінки поведінки платника у сфері оподаткування.

Таким чином, податкові наслідки у вигляді права на формування податкового кредиту є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Слід зазначити, що податкове законодавство не містить вичерпного переліку первинних облікових документів, які є підставою для визнання у податковому обліку витрат платника (у тому числі й по сплаті ПДВ). Основним критеріям є наявність в облікових документах обов'язкових реквізитів, що дозволяють ідентифікувати господарську операцію. При цьому за певних умов відсутність (або неналежне оформлення) окремого первинного документа не може розцінюватися як доказ безтоварності господарської операції за наявності інших доказів на підтвердження протилежного.

У розглядуваному випадку, судом встановлено, що позивач мав всі необхідні первинні документи, в підтвердження виконання договорів, зокрема і оборотно-сальдові відомомості, сертифікати якості, які були надані до суду, ненадання цих документів до перевірки не може слугувати достатнім свідченням безтоварності господарської операції з поставки товару.

Так само і недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є достатньою підставою для висновку про безтоварний характер розглядуваних операцій з поставки продукції позивачеві. Товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. У даному ж спорі не оцінюється правомірність формування позивачем даних податкового обліку за операцією з перевезення товарів.

Доводи апеляційної скарги про встановлення податковим органом безтоварності господарських операцій по ланцюгу, колегія суддів вважає помилковими, оскільки якщо безпосередній контрагент або інші особи по ланцюгу не виконали свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, допустили інші порушення закону, відповідальність та негативні наслідки у вигляді збільшення податкових зобов'язань, призначення штрафних фінансових санкцій тощо, застосовуються індивідуально виключно щодо особи-порушника.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тому, у разі, якщо платник виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру, висування будь-яких інших умов для формування податкового кредиту, ніж ті, що прямо передбачені законом, не може вважатись правомірним.

Ця позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03).

Відповідачем не надано доказів порушення ні позивачем, ні його контрагентами вимог податкового законодавства .

Судом встановлено, що позивач та його контрагенти на час вчинення господарських операцій були платниками ПДВ, позивач виконав усі необхідні умови передбачені Податковим Кодексом України , які надають йому правові наслідки для нарахування податкового кредиту та формування відємного значення .

Відповідно до п.п. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України, визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України, встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту /абзац перший пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України/.

Крім того, ст.198 ПК України не встановленно обмежень включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах, отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції даних системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів колегія суддів відхиляє.

Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Дані по співставленню податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів не доводять порушення податкового законодавства безпосередньо з боку позивача та не є належним доказом по справі.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень цього не надав доказів на підтвердження правомірності податкового повідомлення- рішення, та на спростування висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірне податкове повідомлення є протиправним.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, правильно з'ясував обставини та надав оцінку доказам, тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 816/13/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Присяжнюк О.В. Бершов Г.Є.
Повний текст ухвали виготовлений 28.04.2016 р.