Справа № 808/631/16
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року (14 год. 30 хв.)Справа № 808/631/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Полтавця Дмитра Володимировича

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Полтавця Дмитра Володимировича (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2016 року № 28064158.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Полтавця Дмитра Володимировича провести державну реєстрацію права власності на жилий будинок літ. А, прибудову літ. а, прибудову літ. А1, житлову прибудову літ. А1, вбиральню літ. Б, погріб пг., водогін № 1,паркан № 2, ворота № 3, розташовані по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2013 у справі №336/3471/13-ц.

В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили і ніким не оскаржувалось. Згідно даного рішення за позивачкою, ОСОБА_1, було визнано право власності на жилий будинок літ. А, прибудову літ. а, прибудову літ. а1, житлову прибудову літ. А1, вбиральню літ. Б, погріб пг., водогін № 1, паркан № 2, ворота № 3, розташовані по АДРЕСА_1. Додатково, наголошувала в адміністративному позові, що в рішенні вказано та встановлено Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, що згідно із актом комісійного обстеження індивідуального житлового будинку та господарчих будівель земельна ділянка по АДРЕСА_1, знаходиться в зоні індивідуальної житлової забудови, на яку виконана та узгоджена в установленому порядку схема впорядкування існуючої індивідуальної забудови по вул. Автострадній - вул. Заполярній. Порушень державних будівельних норм та правил під час будівництва, як випливає з акту обстеження, не зафіксовано, порушень межі земельної ділянки - не встановлено.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним та таким, що не відповідає вимогам частини 3 статті 2 КАС України, оскільки останній був зобов'язаний здійснити реєстрацію нерухомого майна на підставі рішення суду про визнання права власності на житловий будинок. Зазначає, що при зверненні до реєстраційної служби ними було надано всі необхідні для такої реєстрації документи. Посилання відповідача на те, що під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підставі судового рішення заявниками не надано документа, який підтверджує прийняття нерухомого майна в експлуатацію, позивачі вважають безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

Нормативно-правовими актами, які регулюють спірні відносини є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі іменується - Закон України №1952-IV), який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Вважає прийняте державним реєстратором рішення про зупинення розгляду про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 лютого 2016 року № 28064158 необґрунтованим, просить його скасувати за зобов'язати відповідачів здійснити державну реєстрацію нерухомого майна позивача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, але надав до суду клопотання від 04.04.2016 в якому просить справу розглянути в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився був повідомлений належним чином, будь яких заперечень, заяв чи клопотань - не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали адміністративного позову та повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1, звернулась до Запорізького міського управління юстиції Державного реєстру прав на нерухоме майно, для реєстрації свого житлового будинку та всіх господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

28.01.2016 позивач подала заповнену заяву (встановленого зразку) для проведення державної реєстрації разом із документами, а саме: рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, суддя Щаслива О.В., від 21.06.2013 №336/3471/13-ц, оригінал Ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 02.09. 2013 про виправлення описки у рішенні, копію паспорту і коду - завірених належним чином, оригінал технічного паспорту 17.12.2009 та оригінал відповіді від 09.10.2014 № Д-0696 та рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 про найменування назви АДРЕСА_1.

03 лютого 2016 року державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28064258, яким зупинено розгляд заяви ОСОБА_1, у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. В якості підстав для зупинення зазначено, що не подані усі документи, а саме документ, що засвідчує прийняття житлового будинку в експлуатацію.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним дослідити правомірність таких висновків державного реєстратора.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані нормами Закону №1952.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1952 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.3 Закону №1952 державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.15 Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч.1 ст.16 Закону № 1952 заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 3 даної статті встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.18 Закону № 1952 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Статтею 19 Закону №1952 визначено підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, частиною 1 даної статті передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

З матеріалів справи судом встановлено, що документом, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, в даному випадку є рішення Шевченківського районного суду від 21.06.2013 № 336/3471/13-ц та ухвала суду від 02.09.2013.

Частиною 1 статті 24 Закону №1952 передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

В своєму рішенні реєстратор посилається на порушення пункту 14 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КАБ Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, але в даному розпорядженні немає посилань про долучення додатково до рішення суду - документ, що засвідчує прийняття житлового будинку в експлуатацію. У рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2013 року вказано, що порушень норм - немає.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовими рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Суд зазначає, що зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень має бути належним чином обґрунтована, із зазначенням змісту виявленого порушення та підстав зупинення. Суд наголошує, що оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні приписи нормативно-правових актів, які не були додержані позивачем.

Нормативно-правовими актами, які регулюють спірні відносини є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі іменується - Закон України №1952-IV), який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірне рішення державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним та таким, що не відповідає вимогам частини 3 статті 2 КАС України, оскільки останній був зобов'язаний здійснити реєстрацію нерухомого майна на підставі рішення суду про визнання права власності на житловий будинок.

Таким чином, суд вважає доведеним, що підстави для зупинення реєстрації права власності, вказані відповідачем в рішенні про зупинення у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03.02.2016 № 28064158 були відсутні.

Судом також встановлено, що позивачем подано повний пакет документів, необхідний для реєстрації права власності на житловий будинок за поштовою адресою: АДРЕСА_1, а підстави, за яких державний реєстратор зупинив реєстрацію, були необґрунтованими.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає «право на суд». Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди.

Суд зазначає, що наявність у державного реєстратора виключних повноважень на вчинення реєстраційних дій не може бути підставою для відмови в захисті прав, свобод та законних інтересів осіб, порушених державним реєстратором при виконанні таких повноважень. Адже лише констатація факту порушення не може вважатись ефективним способом захисту порушеного права в разі, якщо таке порушення не буде усунуто.

Таким чином, суд вважає, що саме по собі скасування протиправного рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є недостатнім способом захисту порушеного права позивача без зобов'язання провести таку реєстрацію, оскільки при дотриманні вимог чинного законодавства з боку позивача саме проведення державної реєстрації права власності є легітимним очікуваним наслідком звернення до державного реєстратора з відповідною заявою.

Таким чином, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача зобов'язання державного реєстратора здійснити реєстрацію за позивачем права власності на об'єкт нерухомості.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Полтавець Дмитра Володимировича про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.02.2016 № 28064158.

Зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Полтавець Дмитра Володимировича зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок літ. А, прибудову літ. а, прибудову літ. а1, житлову прибудову літ. А1, вбиральню літ. Б, погріб пг., водогін № 1, паркан № 2, ворота № 3, розташовані по АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2013 та ухвали від 02.09.2013 у справі №336/3471/13-ц (пров. №2/336/1822/2013).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Сацький