Справа № 807/228/16
Суддя: Андрійцьо В.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/228/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Андрійцьо В.Д.

при секретарі судового засідання - Пирожук Н.П.

за участю: представники сторін в судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач, Закарпатська митниця), якою просить зобов'язати Закарпатську митницю ДФС нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2012 року у справі № 2а-3385/11/0770 за період з 28.06.2012 року по 16.03.2016 року у розмірі, визначеному судом, із утриманням обов'язкових податків та зборів з даної суми до Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі № 2а-3385/11/0770 визнано протиправним та скасовано наказ Виноградівської митниці (правонаступником якої є Закарпатська митниця) № 25 «Про звільнення з роботи» від 22 вересня 2011 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення Чопської митниці з 22 вересня 2011 року та стягнуто з Чопської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22272,00 грн. без врахування сум прибуткового податку й інших обов'язкових платежів; звернуто постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення Чопської митниці з 22.09.2011 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2486,75 грн. Однак, фактичне виконання рішення суду відбулось лише 17 березня 2016 року, що підтверджується наказом Закарпатської митниці ДФС від 17.03.2016 року за № 310-о, в зв'язку з чим затримка виконання судового рішення становить період з 28.06.2012 року по 16.03.2016 року, та така підлягає стягненню на користь ОСОБА_1

В судове засідання позивач не з'явився, однак в прохальній частині позовної заяви просив суд розглянути справу без його участі, в зв'язку з чим та у відповідності до ст. 122 КАС України, розгляд справи проведено за відсутності позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач надав суду заперечення проти позову, згідно якого позов не визнав та просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що позивач просить стягнути середній заробіток за період, який розпочався після постановлення рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, однак, в означений період позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем, таким чином, позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки, законом передбачений інший процесуальний порядок його вирішення.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, та 25 квітня 2016 року ним подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в зв'язку з чим та у відповідності до ст. 122 КАС України, розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до частини 1 статті 41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень (крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі № 2а-3385/11/0770 (а.с.9-13) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.01.2012 року задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.01.2012 року в справі № 2а-3385/11/0770 скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чопської митниці Державної митної служби України про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Виноградівської митниці № 25 «Про звільнення з роботи» від 22 вересня 2011 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення Чопської митниці з 22 вересня 2011 року та стягнуто з Чопської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22272,00 грн., без врахування сум прибуткового податку й інших обов'язкових платежів; звернуто постанову до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення Чопської митниці з 22.09.2011 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2486,75 грн. (рішення суду набрало законної сили).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа-відповіді від 13.05.2013 року №1/3-8.27/3907-н-46 Чопської митниці ДМС на заяву ОСОБА_1 вбачається, що Чопська митниця відмовилась від виконання судового рішення про поновлення на роботі посилаючись оскарження постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2012 року в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України (а.с.14).

Постановою головного державного виконавця відділу ПВР управління ДВС ГУЮ в Закарпатській області від 18.06.2013 року відкрито виконавче провадження ВП №38528518 з виконання виконавчого листа за № 2а-0770/3385/11, виданого 30.07.2012 року (а.с.15).

Однак, незважаючи на відкриття виконавчого провадження, відповідач рішення суду про поновлення на роботі позивача не виконував.

Слід зазначити, що на неодноразові звернення позивача про поновлення його на роботі Чопська митниця Міндоходів та її правонаступник Закарпатська митниця ДФС надавали листи-відповіді в яких вказували на наявність обставин, що ускладнюються виконання судового рішення, а саме: оскарження постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2012 року в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України та не розгляд Закарпатським окружним адміністративним судом заяви Чопської митниці Міндоходів про встановлення порядку і способу виконання постанови суду від 27.06.2012 року.

Суд такі посилання відповідача у своїх листах-відповідях оцінює критично, оскільки постанова від 27.06.2012 року набрала законної сили, а касаційним судом, в свою чергу, ухвала про зупинення виконання судового рішення про поновлення на роботі не виносилась.

Так, ухвалою від 17.12.2015 року Вищий адміністративний суд України касаційну скаргу Чопської митниці залишив без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2012 року - без змін (а.с.21-25).

18.02.2016 року Закарпатський окружний адміністративний суд виніс ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінив сторону виконавчого провадження - боржника (Чопську митницю Державної митної служби України) на його правонаступника - Закарпатську митницю ДФС (а.с.26-28).

29.02.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР управління ДВС Головного управління юстиції в Закарпатській області винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою зобов'язано Закарпатську митницю ДФС виконати судове рішення в строк до 07.03.2016 року (а.с.29).

Наказом Закарпатської митниці від 17.03.2016 року за № 310-0 «Про особовий склад», на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2012 року та ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.02.2016 року у справі №2а-0770/3385/11, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного посту «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС з 22 вересня 2011 року.

Таким чином, виконання постанови суду від 27 червня 2012 року про поновлення на роботі, не зважаючи на негайне виконання, фактично відбулось 17 березня 2016 року. При цьому, при поновленні на роботу 17 березня 2016 року заробітну плату ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу виплачено за період з 22 вересня 2011 року по 27 червня 2012 року (згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі № 2а-3385/11/0770), в зв'язку з чим позивачем ставиться вимога про стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення, за період такої затримки з 28 червня 2012 року по 16 березня 2016 року.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до норм чинного законодавства, рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу.

При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Верховний суд України в пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року за № 9 (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В своєму рішенні № 18966/02 у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини суд дійшов висновку, що виконання в повному обсязі рішення, винесеного на користь заявника, не було здійснене в межах розумного строку. Таким чином, було встановлено порушення статті 6 § 1 Конвенції. Рішенням № 40450/04 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 січня 2012 року Європейський Суд вказав, будь-яка особа, яка домоглася від національного органу остаточного рішення, за виконання якого несуть відповідальність органи влади України, наражається на ризик бути позбавленою можливості скористатися вигодами від такого рішення відповідно до Конвенції.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року, серед іншого, стягнуто з Чопської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22272 грн. за період з 22 вересня 2011 року по 27 червня 2012 року та Закарпатською митницею ДФС ОСОБА_1 поновлений на займаній на час звільнення посаді з 22 вересня 2011 року на підставі наказу Закарпатської митниці ДФС від 17 березня 2016 року, при цьому, Закарпатською митницею ДФС виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період по 27 червня 2012 року (згідно пункту 6 резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року) включно.

Згідно ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини які визнаються сторонами можуть не доказуватись перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини щодо виплати Закарпатською митницею ДФС заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 по 27 червня 2012 року включно та не виплата з 28 червня 2012 року по день фактичного поновлення на роботі - не заперечуються сторонами, в суду не виникає сумніву в достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону №606-ХІV, примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження, подання заяви самому роботодавцю, тощо), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 23 червня 2015 року №46047528.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу.

З аналізу ст.267 КАС України випливає, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року, в частині допущеного негайного виконання, підлягає виконанню незалежно від того, чи оскаржено таку в касаційному порядку, таким чином, період з дня винесення Львівським апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 2а-3385/11/0770 (27 червня 2012 року) по день фактичного поновлення позивача на посаді (16 березня 2016 року, згідно наказу Закарпатської митниці ДФС від 17.03.2016 року за № 310-о) є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тобто є часом затримки в поновленні позивача на роботі.

Враховуючи те, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року Закарпатською митницею ДФС сплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2011 року по 27 червня 2012 року, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 28 червня 2012 року по 16 березня 2016 року.

Згідно з абз.5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13 (з наступними змінами та доповненнями), при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно довідки - розрахунку, середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 становить 14,50 грн., середньомісячна заробітна плата - 2486,75 грн.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) та згідно п. «з» ст. 1 Порядку - обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 3 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 ч.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.08.2011 року № 8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні норма тривалості робочого часу за період з 28.06.2012 року по 31.12.2012 року складала 1046 робочих годин, а саме: за період з 28.06.2012 року по 30.06.2012 року - 8 год., за липень 2012 pоку - 176 год., за серпень 2012 року - 175 год., за вересень 2012 року - 160 год., за жовтень 2012 року - 184 год., за листопад 2012 року - 176 год., за грудень 2012 року - 167 год.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/14 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» норма тривалості робочого часу на 2013 рік складала 2002 робочих годин.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» норма тривалості робочого часу на 2014 рік складає 2002 робочих годин.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні на 2015 рік складала 2004 робочих годин.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні за період з 01.01.2016 року по 16.03.2016 року складає 406 робочих годин, а саме: за січень - 151 робочих годин, за лютий - 168 робочих годин, за період з 01 по 16 березня - 87 робочих годин.

Виходячи з наведеного, загальна сума заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за період з 28 червня 2012 року по 16 березня 2016 року, виходячи із середньогодинної заробітної плати в сумі 14,50 грн., становить 108170,00 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Виноградівського РЦЗ №304 від 21.03.2016 року вбачається, що з 01.06.2012 року по 24.10.2012 року ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 5535,06 грн. (а.с.33).

Таким чином, за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі підлягає стягненню середня заробітна плата виходячи з вищевказаної середньомісячної/ середньогодинної заробітної плати з врахуванням отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 5535,06 грн.

Враховуючи зазначене, суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - 108170,00 грн. слід зменшити на розмір виплаченої позивачеві допомоги по безробіттю, яка становить 5535,06 грн. та, задовольнивши позов стягнути на користь позивача 102634,94 грн.

За приписами ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність невиконання рішення суду про поновлення на роботі позивача, відтак, невиплату середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення, що встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженими в межах розгляду справи належними доказами, в зв'язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати по справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Зобов'язати Закарпатську митницю ДФС (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення у сумі 102634 (сто дві тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 94 (дев'яносто чотири) коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив постанову.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяВ.Д. Андрійцьо