Справа № П/811/1723/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/42523/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві про скасування постанов та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року,

встановив:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив скасувати постанову управління державної виконавчої служби у Кіровоградській області про закінчення та передачу до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" зведеного виконавчого провадження № 18756650 щодо боржника ОСОБА_4 з примусового виконання:

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2009 року № 2п-26/2009;

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 лютого 2010 року № 2-1374/2009;

- наказу Господарського суду Кіровоградської області від 25 лютого 2010 року № 15/1;

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2010 року№ 2-1374/2009;

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2010 року№ 2-31/2010;

- наказу Господарського суду Кіровоградської області від 24 лютого 2010 року № 15/154 (16/157);

- постанови управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 05 квітня 2011 року ВА1 № 049994;

- судового наказу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2010 року № 1н-192/10;

- постанови управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 03 червня 2011 року ВВІ № 138948;

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2011 року № 2-1673/2009;

- виконавчого напису від 21 травня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області;

- виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2013 року № 2-3070/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованості за кредитними договорами від 01 лютого 2008 року та від 13 лютого 2008 року.

Також, просив зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві повернути зведене виконавче провадження № 18756650 щодо боржника ОСОБА_4 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та після повернення зобов'язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області винести постанову про закінчення зведеного виконавчого провадження № 18756650 на підставі пункту 6 частини 1 та частини 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання зазначених виконавчих документів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що оскільки стосовно останнього виконавчого документу виконавче провадження відкрито 31 січня 2013 року, до зведеного виконавчого провадження вказаний виконавчий документ приєднано 07 лютого 2013 року і з цього часу минуло більше шести місяців, то відповідно до пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» сплинув строк, який є правовою підставою для закінчення та закриття зведеного виконавчого провадження.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що державний виконавець протиправно не закінчив виконавче провадження, а виніс постанову про передачу зведеного виконавчого провадження до іншого відділу державної виконавчої служби, оскільки про нове місце перебування ОСОБА_4 державному виконавцю було відомо з 2010 року, що підтверджується листами Олександрійського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області та Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України, які датовані 2010 та 2012 роками та у зв'язку з тим, що на момент винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження вже існували правові підстави для його закінчення.

В запереченні на касаційну скаргу Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області вказує, що ОСОБА_4 помилково ототожнює поняття «строк здійснення виконавчого провадження» і «строк для даного виду стягнення» та безпідставно вважає, що перебування виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі понад 6 місяців є підставою для закінчення виконавчих проваджень на підставі пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що в грудні 2009 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області відкрито зведене виконавче провадження № 18756650 щодо боржника ОСОБА_4 з примусового виконання виконавчих листів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2009 року № 2п-26/2009 та від 15 лютого 2010 року № 2-1374/2009. До зведеного виконавчого провадження додано на примусове виконання:

- наказ Господарського суду Кіровоградської області від 25 лютого 2010 року № 15/1;

- виконавчий лист Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2010 року № 2-1374/2009;

- виконавчий лист Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2010 року № 2-31/2010;

- наказ Господарського суду Кіровоградської області від 24 лютого 2010 року № 15/154 (16/157);

- постанову управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 05 квітня 2011 року ВА1 № 049994;

- судовий наказ Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 березня 2010 року № Ін-192/10;

- постанову управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 03 червня 2011 року № ВВІ № 138948;

- виконавчий лист Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2011 року № 2-1673/2009;

- виконавчого напису від 21 травня 2012 року, вчиненого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області;

- виконавчий лист Олександрійського міськрайонним судом Кіровоградської області від 24 січня 2013 року №2-3070/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" заборгованості за кредитними договорами від 01 лютого 2008 року та від 13 лютого 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правові підстави для закінчення зведеного виконавчого провадження № 18756650 з примусового виконання виконавчих документів на підставі пункту частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 30 цього Закону строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Пунктом 6 частини 1 статті 49 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Судами правильно зазначено, що строк здійснення виконавчого провадження - це строк, протягом якого державний виконавець зобов'язаний вчиняти дії щодо стягнення коштів (у разі виконання виконавчих документів майнового характеру), а тому необхідно розмежовувати строки перебування виконавчого документа в органах державної виконавчої служби та строки проведення виконавчих дій.

До того ж, статтею 30 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені строки для вчинення виконавчих дій державним виконавцем, проте в даному законі відсутня норма, яка б передбачала обов'язок державного виконавця після спливу такого строку виносити постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: є письмова заява стягувача. Отже, суди дійшли вірного висновку, що відповідач отримавши заяви від стягувачів про повернення виконавчого документу, правомірно виніс постанови про повернення цих виконавчих документів.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області встановлено, що ОСОБА_4 у м. Олександрії не проживає та майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення в м. Олександрії відсутнє, то передаючи на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» зведене виконавче провадження № 18756650 до органу виконавчої служби за місцем проживання позивача, а саме до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у повноваження суб'єкта владних повноважень в межах такої перевірки, перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень з реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Отже, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві повернути зведене виконавче провадження до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області та винести постанову про закінчення зведеного виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такі функції належать до виключної компетенції органів виконавчої служби, а не до компетенції адміністративного суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року (справа № 21-87а13).

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають наведеним критеріям, його необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.