Справа № 804/7441/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 р. Справа № 804/7441/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будком-Форт» до Дніпропетровської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення, -
Відповідач адміністративний позов не визнав, в обґрунтування заперечень зазначив, що надані позивачем документи містять розбіжності, наданий договір перевезення не може бути використано для підтвердження транспортної складової митної вартості товару, оскільки укладання договору перевезення іншим підприємством ніж покупець не передбачено міжнародними комерційними термінами. Тому наявні підстави для сумніву у повноті врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару, та неможливо обрахувати всі складові митної вартості. Пояснень та додаткових документів з приводу встановлених розбіжностей у документах позивач не надав. За результатами розгляду додаткових документів наявні розбіжності не були усунуті. Рішення про коригування митної вартості товарів прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на доводи викладені в ньому.
Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позову заперечував посилаючись на доводи викладені у запереченнях.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків.
З метою здійснення митного оформлення товару «хурма свіжа» декларантом позивача ТОВ «Будком-Форт» подано до митного органу, митну декларацію №110010000/2014/234869 від 11.12.2014 р. з визначенням вартості за придбаний товар за ціною контракту з використанням основного методу визначення митної вартості - за ціною договору.
На підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, позивачем було надано митному органу наступні документи: вантажна митна декларація №110010000/2014/234869 від 11.12.2014 р.; контракт № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р.; продовженням № 1 до контракту № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р.; додаткова угода № 1 від 25.11.2014 р. до контракту № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р.; додаткова угода № 2 від 28.11.2014 р. до контракту № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р.; договір перевезення вантажу № 643 від 01.04.2013 р. та додаткова угода до вказаного договору; договір про надання послуг з транспортного обслуговування № 14/05/01 від 14.05.2014 р.; заявка на перевезення грузу автомобільним транспортом № Доп від 25.11.2014 р.; рахунок-проформа від 04.12.2014 р.; калькуляція витрат на доставку вантажу № 10/12-05 від 10.12.2014 р.; заявка на страхування № 45 від 05.12.2014 р.
За вантажною митною декларацією № 110010000/2014/234869 від 11.12.2014 р. при візуальному контролі документів до митної декларації відповідно ст.337 Митного кодексу України, виявлено ознаки ризиковості операції.
Відповідно до повідомлення митниці декларанту, митним органом при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження митної вартості, було виявлено наступне: в наданих до митного оформлення документах по транспортних витратах містяться розбіжності, а саме: - у підтвердження вартості перевезення партії товару «хурма», ввезеної ТОВ «Будком-Форт» за зовнішньоекономічним контрактом № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р., до митного оформлення декларантом надано договір перевезення № 643 від 01.04.2013 р. укладений ТОВ «АТБ-Маркет» з експедитором ПП «Транс Логістик», проте укладення договору перевезення іншим підприємством ніж покупець не передбачено міжнародними комерційними термінами «Інкотермс-2010» за заявленими умовами поставки та зовнішньоекономічним контрактом № 2828-CF/BF від 17.09.2014 р., тому договір перевезення № 643 від 01.04.2013 р. укладений ТОВ «АТБ-Маркет» з експедитором ПП «Транс Логістик» та повязані з ним договори перевезення № 14/05/01 від 14.05.2014 р. не можуть бути використані для підтвердження транспортної складової митної вартості товару; - до митного оформлення надано заяву на страхування №45 від 05.12.2014 р. із зазначенням страховки у розмірі 240,62 грн., а в калькуляції витрат на доставку вантажу № 10/12-05 від 10.12.2014 р. відсутня інформація про страхування, також рахунок-проформа від перевізника ПП «Транс-Логістик», що надані ТОВ «АТБ-Маркет» від 04.12.2014 р. В договорі на перевезення № 643 від 01.04.2014 р. п. 3.1 зазначено, що вартість послуг виконання розраховується як сума вартості послуг третіх осіб залучених виконавцем для здійснення перевезення та фіксованої експедиційної винагороди 400 грн. Однак, відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 р. № 65, собівартості перевезень (робіт, послуг) це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо повязані з підготовкою та здійсненням процесі перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення. У п. 29 підп. 8 зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, повязані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно-експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду). Враховуючи викладене, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нероздільної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (ч. 4, ч. 10 ст. 58 МКУ та п . 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України) є обовязковою для включення до бази оподаткування таких товарів.
Враховуючи викладене, митний орган запропонував позивачу надати пояснення щодо зазначених питань та додаткові документи
Листом № 11/12-10 від 11.12.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи митний брокер позивача повідомив, що консультацію з митним органом проведено. Перелічені під час консультацій документи або пояснення до наданих документів до МД надати у десятиденний термін немає можливості.
Як встановлено з матеріалів справи, враховуючи розбіжність в наданих документах та відмову декларанта в наданні будь-яких інших документів, згідно п. 2 ст.52, п. 6 ст. 54 та згідно п. 3 ст. 337 МКУ проведений контроль співставлення - автоматизоване порівняння даних, які містяться в митній декларації або інших документах, поданих для митного оформлення контролю або митного оформлення, з даними, які наявні у митного органу.
Враховуючи наявні розбіжності та відмову декларанта в наданні будь-яких інших документів уповноваженою особою митниці прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 11.12.2014р. № 110100000/2014/200246/1.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Вирішуючи правомірність прийняття митним органом оскаржуваних рішень, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 49 Митного кодексу України, визначено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості визначається ст. 53 МКУ.
Зокрема ч. 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому частиною 5 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, в тому числі, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
В силу приписів частини 4, 5 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України визначено, які витрати (складові митної вартості) додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
У відповідності до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, та чинне законодавство суд погоджується з доводами відповідача, що подані позивачем документи не підтверджують в повному обсязі числові значення складових митної вартості товарів.
Суд звертає увагу, що дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов'язані з транспортуванням цього товару).
Згідно п.3.1 договору від 01.04.2013 №643, укладеного між клієнтом ТОВ АТБ-МАРКЕТ та виконавцем ГШ Транс Логистик, п.1 додаткової угоди від 01.01.2014 №2 до договору від 01.04.2013 №643, вартість послуг виконавця розраховується як сума вартостей послуг третіх осіб, що залучаються для здійснення перевезення, та експедиційної винагороди.
Відповідно до відміток на міжнародній транспортній накладній (CMR) перевезення оцінюваної партії товару здійснено перевізником ПП Стас, Київська область.
Згідно документів, наданих декларантом у підтвердження транспортної складової заявленої митної вартості, для організації перевезення оцінюваної партії товару ПП Транс Логистик укладено договір про надання послуг з транспортного обслуговування від 14.05.2014 №14/05/01 з виконавцем ПП Стас, Київська область.
Документи щодо вартості послуг третіх осіб за вказаним договором на перевезення, пов'язаними з договором від 01.04.2013 №643, не надавались до митного оформлення та не надіслані листом від 26.02.2015 №26-02/5, що унеможливило проведення розрахунку вартості послуг експедитора ПП Транс Логистик як суми вартостей послуг третіх осіб та документального підтвердження заявленої декларантом транспортної складової митної вартості товару.
Крім того, згідно п.3.5 вказаного Договору комісії № 1209/7 від 12.09.2014р. укладеного між ТОВ АТБ-Маркет (комітент) та ТОВ Будком-Форт (комісіонер), за погодженням сторін Комітент вправі самостійно замовляти і оплачувати послуги третіх осіб, які пов'язані і необхідні для виконання комісійного доручення за цим договором (транспортно-експедиційні послуги, послуги з диспетчеризації трнаспорта, послуги з перевезення вантажів по території України та в міжнародному сполученні, фрахт суден та т.д.), безпосередньо на користь цих осіб.
Проте, судом встановлено, що позивачем до митного органу не було надано документів, що підтверджують наявність узгодженості сторін, такі докази також відсутні в матеріалах справи.
У наданих листом від 26.02.2015 №26-02/6 swift від 19.12.2014 та платіжному дорученні в іноземній валюті від 16.12.2014 №10 наявне посилання лише на зовнішньоекономічний договір від 17.09.2014 №2828-CF/BF, що унеможливлює ідентифікацію сплаченої суми з партією товару, що оцінюється.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, про коригування митної вартості товару при визначенні митної вартості товару, що імпортується позивачем, неможливо було застосувати методи 2а, 2б, так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, враховуючи положення ст. 59, 60, 61 Митного кодексу України. Методи на основі віднімання та додавання вартості (ст. 62, 63 МКУ) неможливо застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.
У зв'язку з тим, що заявлений декларантом рівень митної вартості менший рівня на товари, митне оформлення яких здійснено та інформація про які була наявна в митниці, та декларантом не було надано вичерпний пакет документів для підтвердження заявленої митної вартості, митним органом було прийняте рішення про коригування заявленої митної вартості товару № 110100000/2014/200246/1 від 11.12.2014 року, яким скориговано митну вартість товару хурма на підставі наявних відомостей із застосуванням резервного методу.
Таким чином, у зв'язку з відсутністю обґрунтованих та законних підстав для застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів відповідачем правомірно було скориговано заявлену декларантом митну вартість товарів із застосуванням резервного методу, що виключає підстави для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № 110100000/2014/200246/1 від 11.12.2014 року.
За таких умов суд вважає, що у митного органу були всі підстави ставити під сумнів заявлену митну вартість товару, а тому приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів Дніпропетровська митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони можуть витребувати додаткові документи для перевірки правильності вказаної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву, що вона визначена вірно.
Отже, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати лише належні документи, оскільки надання неналежних документів не може вважатись виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товару.
Таким чином, суд вважає, що картка відмови, прийнята відповідачем відповідно до норм чинного законодавства
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надані документи, які у розумінні вимог Митного кодексу України є необхідними та належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, митний орган, відповідно до митного законодавства, провівши процедуру консультацій з декларантом, правомірно відмовив в митному оформленні товару і скоригував митну вартість товару застосувавши другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.
Приймаючи до уваги викладене суд вважає що відповідачем правомірність оскаржуваних рішень доведена, а позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будком-Форт» до Дніпропетровської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1