Справа № 13/545 (2а-11662/09)
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/21870/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Центренерго» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» до Державної фінансової інспекції в місті Києві про визнання вимоги неправомірною,

в с т а н о в и л а:

Відкрите акціонерне товариство «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» звернулось до суду з позовом до Контрольно-ревізійного управління в місті Києві, правонаступником якого є Державна фінансова інспекція в місті Києві та, з урахуванням зміни позовних вимог, просило суд визнати неправомірними дії з проведення ревізії фінансово-господарської діяльності і складання акту № 08-30/800 від 29.07.2008 року; визнати неправомірною вимогу від 08.08.2008 року №26-08-14/5551 в частині:

п.4.1 вжиття заходів щодо відшкодування понаднормових витрат газу на суму 103,9 тис. грн.. та забезпечення правильності відображення в обліку;

п.4.2 відшкодування коштів в сумі 213,0 тис. грн, які зайво сплачені концерну «ВУЄСП», у зв'язку із завищенням вартості виконаних ремонтних робіт;

п.4.4 відшкодування незаконно нарахованої та сплаченої заробітної плати працівникам підприємства в сумі 4,5 тис. грн;

п.4.5 вжиття відповідних заходів по відшкодуванню незаконно перерахованих коштів до цільових фондів по незаконно сплаченим сумам заробітної плати в розмірі 1,64 тис. грн;

п.4.9 приведення у відповідність відображення в обліку нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробничому процесі, на суму 64,3 тис. грн;

п.5.2 приведення у відповідність відображення в обліку нарахування амортизації в сумі 4 940,74 тис. грн на обладнання, яке знаходиться на консервації;

п.5.5 вжиття заходів щодо відшкодування зайво сплаченої премії працівнику станції в сумі 0,71 тис. грн та коригування розрахунків з державними цільовими фондами;

п.7.1 вжиття заходів для відшкодування переплати по заробітній платі на суму 16,12 тис. грн та нарахувань на неї на суму 6,2 тис. грн.;

п.7.2 вжиття заходів щодо відшкодування витраченого понад встановлені норми пального на суму 0,66 тис. грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2010 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2010 року скасовано та прийнято нову, якою: в частині визнання неправомірною вимоги №26-08-14/5551 від 08.08.2008 року закрито провадження у справі, а в частині визнання неправомірними дій з проведення ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» і складання акту №08-30/800 від 29.07.2008 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2013 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року змінено шляхом скасування в частині закриття провадження щодо позовних вимог про визнання неправомірною вимоги №26-08-14/5551 від 08.08.2008 року та в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.; в іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року залишено без змін.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2010 року в частині визнання неправомірною вимоги скасовано та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Центренерго» із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2939-ХІІ) встановлено, що Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання визначає Порядок проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550.

За правилами пункту 2 зазначеного Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

За правилами пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державної контрольно-ревізійної служби, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з пунктом 50 цього Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів вказує на наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У справі, що розглядається, оскаржувані пункти вимоги відповідача від 08.08.2008 року №26-08-14/5551 вказують на факт заподіяння збитків підконтрольній установі та їх розмір.

Таким чином, враховуючи те, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово у судовому порядку, виходячи з того, що правильність обчислення збитків має перевірятися судом, який розглядає позов про їх стягнення, колегія суддів, виходячи із завдань адміністративного судочинства, вказує на передчасність захисту прав позивача у заявлений ним спосіб, у зв'язку з чим погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині вимог про оскарження пунктів вимоги, яка містить посилання на факт заподіяння збитків.

Зазначена позиція суду відповідає позиції Верховного Суду України, що викладена у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Щодо правомірності п.4.9 вимоги (приведення у відповідність відображення в обліку нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробничому процесі, на загальну суму 112,02 тис. грн), колегія суддів також погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Так, відповідачем в ході перевірки виконання інвестиційних програм встановлено, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №648-р від 08.09.2004 року, розпорядження Кабінету Міністрів України №436-р від 27.07.2006 року, наказу Міністерства палива та енергетики України від 22.08.2006 року №300, Позивачем розроблені стратигічні напрямки розвитку генеруючих потужностей на період до 2030 року, та передбачено наступні етапи реконструкції обладнання:

для обладнання, яке має найменший ресурс напрацювання, в період 2007-2013 років проведення розширених капітальних ремонтів з елементами реконструкції енергоблоків, з метою підтримання їх у роботоспроможному стані протягом 5-7 років;

в період з 2007 року по 2016 року для енергоблоків, основні агрегати якого мають напрацювання близьке до граничного ресурсу, проводиться комплексна реконструкція, враховуючи екологічні заходи;

послідовне з 2016 року виведення з експлуатації та заміщення новим будівництвом енергоблоків, які відпрацювали понад 300 тис.год.

Позивачем розроблені ТЕО реконструкції енергоблоку №2 Трипільської ТЕС (на суму 624 млн.грн), енергоблоків №1 (на суму 84 млн.грн), №8 (сіркоочистка на суму 168 млн.грн), №9 (на суму 624 млн.грн) по Зміївській ТЕС.

При проведенні реабілітації вказаних енергоблоків було заплановано збільшити термін експлуатації енергоблоків на 15-20 років, підвищити встановлену потужність та ККД, зменшити викиди шкідливих речовин у навколишнє середовище до європейських нормативів, привести характеристики системи регулювання відповідно норм UСTE.

За звітний період 2007 року та 1 квартал 2008 року залучення кредитних коштів для реалізації проектів реконструкції та встановлення інвестиційної складової Національною комісією регулювання електроенергетики згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 року №648-р не відбувалося.

Вибірковою перевіркою дотримання чинного законодавства під час нарахування амортизації Зміївською ТЕС встановлено, що за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року в порушення п.23 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, нараховано амортизацію на основні засоби, які не використовуються в виробничому процесі, а саме: на 27 одиниць основних засобів, в тому числі будівель, на загальну суму 112,02 тис.грн, що встановлено під час проведення контрольних перевірок інвентаризації матеріальних цінностей.

В порушення п.25 П(С)БО №7 термін корисного використання вказаних об'єктів на 2007 рік Зміївською ТЕС не переглянуто.

Отже, нарахування амортизації у період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року на загальну суму 112,02 тис.грн призвело до безпідставного завищення витрат підприємства.

Згідно п.23 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №7 «Основі засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, нарахування амортизації проводиться протягом строку корисного використання об'єкту, визначеного підприємством при визнанні цього об'єкту активом (при зарахуванні на баланс) та призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Судом апеляційної інстанції в обґрунтування судового рішення зазначено, що позивачем не спростовано позицію контролюючого органу, що на час здійснення перевірки вищевказаний підрозділ фактично не працював.

Так само, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо правомірності пункту 5.2 оскаржуваної вимоги щодо необхідність приведення у відповідність відображення в обліку нарахування амортизації в сумі 4 940,74 тис. грн на обладнання, яке знаходиться на консервації.

Так, відповідно до наказів Міністерства палива та енергетики України від 02.02.2007 року №43 «Про підготовку обладнання електростанцій і теплових мереж до їх надійної та ефективної роботи в 2007 році та в осінньо-зимовий період 2007/2008 роках» визначено та затверджено склад обладнання для несення навантаження в 2007-2008 роках та визначено перелік обладнання генеруючих компаній та ТЕЦ, яке виводиться в довгостроковий резерв з консервацією або реконструкцією обладнання згідно додатку 7 до наказу «Склад обладнання теплових електростанцій, що у 2007 році перебуватиме у довгостроковому резерві з елементами консервації, а також реконструкції» від 18.04.2008 року №231 «Про підготовку обладнання електростанцій і теплових мереж до їх надійної та ефективної роботи в 2008 році та в осінньо-зимаовий період 2007/2008 роках» визначено та затверджено склад обладнання для несення навантаження в 2008-2009 роках та визначено перелік обладнання генеруючих компаній та ТЕЦ, яке виводиться в довгостроковий резерв з консервацією або реконструкцією обладнання згідно додатку 7 до наказу «Склад обладнання теплових електростанцій, що у 2008 році перебуватиме у довгостроковому резерві з елементами консервації, а також реконструкції».

Згідно вказаних наказів стан 5 енергоблоку Вуглегірської ТЕС визначено як консервація терміном з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 01.01.2088 року по 31.12.2008 року.

Однак, на законсервоване обладнання енергоблоку №5 продовжувалася нараховуватися амортизація за період з 01.02.2007 року по 31.03.2008 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з первинними та обліковими документами енергоблок №5 в періоді, за який проводилася ревізія, не був залучений до виробничого процесу.

Відповідно п.23 П(С)БО №7 «Основні засоби», затвердженого наказу Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на межі касаційного перегляду, визначені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Центренерго» відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: