Справа № 810/5891/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Київ К/800/48948/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

секретар Антипенко В.В.,

за участю представника позивача - Гладуна А.І.

представника відповідача - Леоненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укртунельбуд" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року у справі № 810/5891/13 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Укртунельбуд" до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області,

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Укртунельбуд" звернулось до суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень: № від 07.08.2013, яким позивачу визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 481804 грн.: (основний платіж 458616 грн., штрафні (фінансові) санкції 23188 грн.); № від 07.08.2013, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 508098 грн.: (основний платіж 406477 грн., штрафні (фінансові) санкції 101621 грн.).

На обґрунтування позову позивачем зазначено, що висновки податкового органу є безпідставними, господарські відносини між позивачем та ТОВ „Асгільдія", ТОВ „ПМК 555" мали реальний характер, будівельні роботи виконані контрагентами та оплачені позивачем, що підтверджується первинною бухгалтерською документацією.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2013, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2014, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся із касаційною скаргою про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань нарахування податку на додану вартість та податку на прибуток за взаємовідносинами з ТОВ „Асгільдія", ТОВ „ПМК 555" за період з 01.07.2011 до 30.09.2012 та складено акт № 641/22-00/30920263 від 20.06.2013.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 07.08.2013, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 481804 грн.: (основний платіж 458616 грн., штрафні (фінансові) санкції 23188 грн.); № від 07.08.2013, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 508098 грн.: (основний платіж 406477 грн., штрафні (фінансові) санкції 101621 грн.).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість у сумі 406477 грн.; п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу, занижено податок на прибуток у сумі 458616 грн.

При проведенні перевірки відповідачем був врахований акт ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС № 576/2240/37617576 від 13.06.2012 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ „Асгільдія" щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ „Євро класс трейд" за періоди вересень 2011 року, жовтень 2011 року, листопад 2011 року, січень 2012 року, лютий 2012 року.

В акті зазначені пояснення директора товариства ОСОБА_4 (засновника ТОВ „Асгільдія"), які були надані о/у ГВПМ ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про те, що він не має відношення до здійснення діяльності цього суб'єкта господарювання.

Також, податковим органом був врахований акт ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС № 568/3-22-70-34933632 від 22.08.2012 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ „ПМК 555" щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 07.09.2011 до 31.07.2012.

У провадженні слідчого податкової міліції ДПІ у Подільському районі м. Києва знаходиться кримінальна справа № 77-00186, порушена за ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_5 за створення/придбання з метою прикриття незаконної діяльності ТОВ „ПМК 555" та інших.

Відповідачем зроблено висновок про безпідставне формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за взаємовідносинами з ТОВ „Асгільдія", ТОВ „ПМК 555".

В розумінні підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14 ПК України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Одночасно, згідно підпункту 14.1.36 названої статті господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 статті 138, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України).

Згідно абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 названого Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

У той же час, підпунктом 139.1.9 пункту 139.1. статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 названої статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У вересні 2011 року між позивачем та ТОВ „Асгільдія" був укладений договір № 30/09-11 від 12.09.2011 купівлі будівельних матеріалів.

На підтвердження поставки будівельних матеріалів позивачем надано договір, податкові накладні від 30.11.2011 № 191, від 18.11.2011 № 190, від 18.11.2011 № 189, від 11.11.2011 № 186, від 26.10.2011 № 258, від 20.10.2011 № 256, від 20.10.2011 № 255, видаткові накладні, рахунки-фактури.

Позивач здійснив часткову оплату за вказаним договором у розмірі 54584 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Позивачем включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у складі ціни поставлених контрагентом будівельних матеріалів у розмірі 101080 грн., до складу валових витрат віднесено 505397,00 грн.

У грудні 2011 року між позивачем та ТОВ „ПМК 555" були укладені договори субпідряду.

Копії первинних документів за взаємовідносинами з ТОВ „ПМК 555" були вилучені у позивача на підставі протоколу виїмки та огляду від 06.09.2012.

Позивачем було здійснено часткову оплату за договорами у розмірі 1302385, 20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками.

За результатами здійснення господарських операцій, позивачем було включено до складу валових витрат вартість отриманих робіт у розмірі 1526988 грн., а до складу податкового кредиту - суму податку на додану вартість у складі ціни виконаних ТОВ „ПМК 555" робіт на суму 305397 грн.

Господарські операції для визначення податкового кредиту та валових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є наявність ділової мети.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Суди встановили, що ОСОБА_4, який є директором, головним бухгалтером та засновником ТОВ „Асгільдія", не має відношення до здійснення діяльності цього товариства, Товариство було утворено не з метою здійснення господарської діяльності, виконанням робіт чи наданням послуг, як передбачено статутом створеного ним підприємства, а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб.

Також судами враховано, що у провадженні слідчого відділення податкової міліції ДПІ у Подільському районі м. Києва знаходиться кримінальна справа № 77-00186, порушена за ознаками складу злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_5 за створення/придбання з метою прикриття незаконної діяльності ТОВ „ПМК 555" та інших.

У цьому випадку підприємство знаходилось поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 1 грудня 2015 року справа № 21-3788а15.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укртунельбуд" залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.