Справа № 802/3866/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 квітня 2016 р. Справа № 802/3866/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришена Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представника позивача: Швець А.В.

без участі представника відповідача та третіх осіб

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного підприємства "Агропромислова фірма "Іззія"

до: Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПрАТ "ПК "Поділля"

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство "Агропромислова фірма "Іззія" (далі - позивач, фірма "Іззія") з позовом до реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області (далі - відповідач), за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПрАТ «ПК «Поділля» про визнання протиправним та скасування рішення.

В ході судового розгляду справи судом було проведено заміну відповідача на правонаступника - Чечельницьке районне управління юстиції Вінницької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПП "Агропромислова фірма "Іззія" є орендарем земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на 15 років, що знаходяться на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, за наслідком укладеного договору оренди землі у 2005 році з власником земельної ділянки ОСОБА_4. Однак, на думку позивача, внаслідок неправомірних дій посадових осіб реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області здійснено подвійну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за ПАТ «Продовольча компанія "Поділля". Зазначене порушує право останнього як орендаря, тому звернувся з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та надала суду пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Відповідач в судове засідання представника не направив, суду про причини неявки не повідомив. Його неявка згідно ст. 128 КАС України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню, з наступних мотивів.

Між ОСОБА_4 (орендодавець) та фірмою "Іззія" (орендар) 18 жовтня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарського використання строком на 15 років. Земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Тростянецькою районною державною адміністрацією Вінницької області 20 квітня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №213.

Відповідно до матеріалів справи договір оренди земельної ділянки було зареєстровано 13.06.2007 року за №85 Вінницькою регіональною філією Центру ДЗК.

Згодом, земельна ділянка була переоформлена на спадкоємців. Згідно відомостей з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.10.2015 року встановлено інформацію про власників земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Як вбачається з зазначеної інформації, право спільної часткової власності за вказаними особами було зареєстровано 20.02.2014 року.

24.09.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ "ПК "Поділля" укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 20 років. Даний договір зареєстрований згідно рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області №22716204 від 09.07.2015 року, яке одночасно є предметом оскарження у даній справі.

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню, суд виходить з того, що правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час прийняття відповідачем оскаржених рішень регулювалися Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Законом України "Про Державний земельний кадастр", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

В силу вимог приписів ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Згідно роз'яснень Державної реєстраційної служби України, що викладено в листі №2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Разом із тим, в порушення вимог чинного законодавства, відповідач, при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеного між ПАТ "ПК "Поділля" та ОСОБА_3, належним чином не перевірив, чи вже зареєстроване право оренди на дану земельну ділянку, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям.

Поряд з цим, реєстрація договору оренди землі за новим орендарем можлива лише після реєстрації угоди про розірвання такого договору з попереднім орендарем.

Крім того, суд звертає увагу на порушення з боку державного реєстратора щодо проведення реєстрації земельної ділянки на спільну часткову власність. Статтею 89 Земельного кодексу України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Однак, як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, згода іншого співвласника, третьої особи ОСОБА_2, відсутня.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованого Україною 17.07.1997 року, передбачена необхідність захисту права власності: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням Майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09 грудня 1994 року по справі №13427/87 "Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece" зазначає, що згідно його практики "..поняття "цивільні права та обов'язки не повинно розумітися виключно в контексті внутрішнього права держави - відповідача".

Висновок про те, що право оренди за змістом належить до категорії "майна", що охороняється Конвенцією, Європейський Суд з прав людини зробив також у рішенні від 30 червня 2005 року у справі № 45036/98 "Bosphorus Hava Yollari Turizm Ve Ticaret Anonim Sirketi v. Irelan".

Отже, у категорію "майно" за змістом ст.1 Протоколу №1 включається не тільки майно, що належить особі на праві власності, а й майно, на яке в особи є інше законне право, в тому числі і право оренди.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що реєстрацію права оренди земельної ділянки за вищезазначеним договором між ПАТ "ПК "Поділля" та ОСОБА_3 відповідачем проведено без дотримання вимог чинного законодавства, внаслідок чого істотно порушено законні права та інтереси позивача як правомірного орендаря землі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 29.09.2015 року (справа № 21-760а15).

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 6 ст. 71 КАС України).

Оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішень, суд дійшов висновку про визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області: індексний №22716204 від 09.07.2015 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована на території Торканівської сільської ради, Тростянецького району загальною площею 2,3138 га кадастровий НОМЕР_3.

Стягнути на користь ПП "Агропромислова фірма "Іззія" за рахунок бюджетних асигнувань Чечельницького районного управління юстиції Вінницької області судовий збір у розмірі 1 218 (тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: