Справа № 820/11661/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р.Справа № 820/11661/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2016р. по справі № 820/11661/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метида"

до Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метида", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд: скасувати податкові повідомлення - рішення № та № , видані ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області 31 липня 2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Метида" задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 31.07.2015 року № , від 31.07.2015 року №. Стягнуто з Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метида" у розмірі 5052,43 грн.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду ,подав апеляційну скаргу, посилаючись на те , що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню, у зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову від 13.10.2015 р. та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Метида" зареєстровано як юридична особа Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 13.10.2008 року (т.1 а.с.186), перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, є платником податку на додану вартість (т.1 а.с.187).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, видами діяльності ТОВ "Метида" є лиття сталі; лиття легких кольорових металів; механічне оброблення металевих виробів; неспеціалізована оптова торгівля; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (т.1 а.с.188-192).

ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Метида" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складений акт від 23.07.2015 року №2072/20-31-22-01-07/31151444 (т.1 а.с.14-58).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Метида" вимог: п.п.135.5.4, п.п.135.5.7 п.135.5 ст. 135, п.138.1, п.138.4 ст. 138, п.139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до завищення податку на прибуток у сумі 253452 грн., у т.ч. по періодам за 4 квартал 2011 року в сумі 71716 грн., за 1 квартал 2012 року у сумі 93228 грн., за 2012 рік у суму 115718 грн., за 2013 рік в сумі 24626 грн., за 2014 рік в сумі 41392 грн.; п.198.1 ст.198, ст..201 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість у сумі 182580 грн., т.ч. по періодам: грудень 2011р. у сумі 50130 грн., січень 2012р. у сумі 21930 грн., лютий 2012р. у сум і 12381 грн., березень 2012р. у розмірі 10440 грн., жовтень 2012р. у сумі 21418 грн., лютий 2013р. у сумі 12317 грн., жовтень 2013р. у сумі 8000 грн., травень 2014р. у сумі 38950 грн., червень 2014р. у сумі 3399 грн., серпень 2014р. у сумі 3642 грн.; п.п.168.1.2, п.п.168.1.5 п. 168.1 ст.168 ПК України, в наслідок за період січень 2013р., червень 2013р.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 31.07.2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 120658 грн. за основним платежем - 87726 грн. та штрафними санкціями - 219321 грн. (т.1 а. с.72).;

- від 31.07.2015 року №002152201, яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 227170 грн. за основним платежем - 181736 грн. та штрафними санкціями - 45434 грн. (т.1 а. с.71).

Підставою для таких висновків слугувало те , що ТОВ "Метида" не мало можливості здійснити операції з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ "Старт-Д", ПП "Промкомплект Україна", ТОВ "Спецмашпроект", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Віка - Трейд".

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні валових витрат та податкового кредиту та про необґрунтованість висновків акту перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Кодексу визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.228 п.14.1 ст.14 Кодексу собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

За приписами пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Кодексу розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно 138.8. ст.138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Згідно п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За приписами підпункту 138.10.3 пункту 138.2 статті 138 Кодексу до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1 Податкового Кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

ґ) виключено;

д) виключено;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу України Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.197.21 ст.197 Податкового кодексу України звільняються від оподаткування операції з постачання на митній території України та вивезення в митному режимі експорту зернових культур товарних позицій 1001-1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 згідно з УКТ ЗЕД, крім постачання та вивезення в митному режимі експорту таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

Норми цього пункту не застосовуються до операцій з постачання зернових культур товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД і такі операції оподатковуються податком на додану вартість у порядку, встановленому цим Кодексом.

В даному пункті Кодексу жодним чином не говориться про податкові накладні, що не містять інформації про код товару згідно УКТ ЗЕД.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об'єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов'язання) та від'ємником (податковим кредитом). Від'ємне (позитивне) значення є результатом математичної дії -"віднімання", и в силу дії об'єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що податкова накладна як звітний податковий документ, що є підставою для включення покупцем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), має таке юридичне значення при обов'язковій умові нарахування податку та виписування податкової накладної особою, яка зареєстрована як платник податку на додану вартість в порядку, встановленому статтею 9 Закону України "Про податок на додану вартість".

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що валові витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Метида" (замовник) та ТОВ "Віка - Трейд" (постачальник) укладено договір від 04.02.2014 року №07/02-14 (т.2 а.с.1-2).

Відповідно до п.п.1.1 зазначеного договору - постачальник зобов'язується передати, а замовник - прийняти та сплатити за товар в асортиментів та за ціною, яка визначена сторонами в додатку до зазначеного договору. Найменування, строки, кількість та обсяг робіт або продукції визначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

В підтвердження виконання укладеного договору позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні (т. 1 а.с.73-78, т.2 а.с.3-7), податкові накладні (т.1 а.с.84-89), товарно-транспортні накладні (т.1 а.с.79-83).

Матеріали справи свідчать, що товар був поставлений постачальником на адресу приміщення позивача - м. Харків, вул. 23 Серпня, буд.56, яке згідно договорів оренди, актів приймання - передачі знаходиться у користуванні ТОВ "Метида" (т.1 а.с.196-229).

Також , в підтвердження реальності поставки позивачем до матеріалів справи надано договір перевезення, який укладено між ТОВ "Метида" та ФОП ОСОБА_1 від 15.01.2013 року, відповідно до п.1.1 зазначеного договору - в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому відправником вантаж (згідно із транспортною накладною), а відправник бере на себе зобов'язання сплатити плату за перевезення вантажу, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т.1 а.с.230-235).

В підтвердження сплати за придбаний товар у ТОВ "Віка - Трейд" позивачем до матеріалів справи надано виписки банку (т.2 а.с.50-88).

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ "Метида" (замовник) та ТОВ "Старт-Д" (виконавець) укладено договір від 15.09.2012 року №15/09-2012 (т.1 а.с.90-92).

Відповідно до п.п.1.1 зазначеного договору - виконавець зобов'язується передати, а замовник - прийняти та сплатити за товар в асортиментів та за ціною, яка визначена сторонами в додатку до зазначеного договору. Найменування, строки, кількість та обсяг робіт або продукції визначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

В підтвердження виконання укладеного договору позивачем до матеріалів справи надано специфікацію, видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с. 93-98)

На підтвердження сплати за придбаний товар у ТОВ "Старт - Д" позивачем до матеріалів справи надано виписки банку (т.2 а.с.50-88), картка рахунку (т.1 а.с.236-237).

Також, на підставі видаткової накладної ТОВ "Кренфорд ЛТД" ТОВ "Метида" було прийнято товар - клапанний пристрій 66,560 (т. 1 а.с.99), а ТОВ "Кренфорд ЛТД" виписано податкову накладну (т.1 а.с.100).

В підтвердження сплати за придбаний товар у ТОВ "Кренфорд ЛТД" позивачем до матеріалів справи надано виписки банку (т.2 а.с.50-88), картка рахунку (т.1 а.с.238).

Крім того, матеріали справи свідчать, що між ТОВ "Метида" (замовник) та ТОВ "Спецмашпроект" (виконавець) укладено договір від 25.01.2011 року №1/01-2011 (т.1 а.с.101-102).

Згідно п.п.1.1 зазначеного договору - виконавець зобов'язується передати, а замовник - прийняти та сплатити за товар в асортиментів та за ціною, яка визначена сторонами в додатку до зазначеного договору. Найменування, строки, кількість та обсяг робіт або продукції визначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

В підтвердження реальності господарської операції позивачем до матеріалів справи надано специфікації, податкову накладну, видаткові накладні (т.1 а.с.103-108), а також позивачем надані товарно-транспортні накладні (т.1 а.с. 109-110), з яких вбачається, що товар був поставлений постачальником на адресу приміщення позивача - м. Харків, вул. 23 Серпня,буд.56, яке згідно договорів оренди, актів приймання - передачі знаходиться у користуванні ТОВ "Метида" (т.1 а.с.196-229).

На підтвердження сплати за придбаний товар у ТОВ "Спецмашпроект" позивачем до матеріалів справи надано виписки банку (т.2 а.с.50-88), картка рахунку (т. а.с.242-244).

Між ТОВ "Метида" (замовник) та ТОВ "Промкомплект України" (постачальник) укладено договір від 12.08.2011 року №2/08-2011 (т.1 а.с.111-112).

Згідно п.п.1.1 зазначеного договору - постачальник зобов'язується передати, а замовник - прийняти та сплатити за товар в асортиментів та за ціною, яка визначена сторонами в додатку до зазначеного договору. Найменування, строки, кількість та обсяг робіт або продукції визначається в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

В підтвердження реальності поставки придбаного товару, позивачем надані первинні документи: специфікації, видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с.113-122).

На підтвердження сплати за придбаний товар у ТОВ "Промкомплект України" позивачем до матеріалів справи надано виписки банку (т.2 а.с.50-88), картка рахунку (т.1 а.с.239-240).

Податкові накладні, виписані контрагентами позивача відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України, що не спростовано сторонами.

Позивачем відповідні суми ПДВ по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами включені до складу податкового кредиту та відображені в податкових деклараціях з податку на додану вартість, що підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість за відповідні періоди, подані до податкового органу.

Матеріали справи свідчать , що придбані у товари у ТОВ "Старт -Д" та ТОВ "Кренфорд ЛТД" перевозилися самостійно уповноваженою особою ТОВ "Метида".

В подальшому дана продукція була реалізована контрагентам - покупцям (ДП «Харківське конструкторське бюро машинобудування ім. Морозова», ДП «Харківський завод спеціальних машин», ДП «Львівський бронетанковий завод»), що підтверджується відповідними договорами, видатковими накладними, специфікаціями тощо (т.2 а.с.8-49).

Подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем - ТОВ "Метида" витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару, виконаних робіт та наданих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, видами діяльності ТОВ "Метида" є лиття сталі; лиття легких кольорових металів; механічне оброблення металевих виробів; неспеціалізована оптова торгівля; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (т.1 а.с.188-192)

Таким чином , придбання позивачем ТМЦ, у контрагентів ТОВ "Старт-Д", ПП "Промкомплект Україна", ТОВ "Спецмашпроект", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Віка - Трейд" було необхідно для здійснення господарської діяльності, а саме: фактичної закупівлі товарів для подальшої механічної обробки, що підтверджується наявними в матеріалах справи податковими, видатковими, товарно-транспортними накладними, виписками з банку, картками по рахунку .

Зазначена закупівля ТМЦ у контрагентів безпосередньо пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки придбані товари забезпечують фактично матеріалами для механічної обробки, що, в свою чергу, надає позивачу можливість займатися діяльністю щодо реалізації переоснащеної обладнання, яка направлена на отримання доходу.

Позивачем надані всі належні первинні документи, що підтверджують реальність та факт придбання послуг та робіт, які призначені для використання у господарській діяльності ТОВ "Метида".

Крім того, факт наявності у позивача - ТОВ "Метида" матеріально - технічних ресурсів, що підтверджується відповідними договорами оренди приміщення, свідчить про наявність умов необхідних для здійснення основного виду діяльності - механічне оброблення металевих виробів, що не заперечується відповідачем.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо реальності господарських операцій позивача з ТОВ "Старт-Д", ПП "Промкомплект Україна", ТОВ "Спецмашпроект", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Віка - Трейд" пов'язаних з його господарською діяльністю, а відтак правомірністю формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням послуг зі збору врожаю сої, що повністю підтверджено залученими до матеріалів справи первинними документами та не спростовано відповідачем.

Доводи апелянта щодо не підтвердження позивачем права на податковий кредит та формування валових витрат з посиланням на довідку Основ'янської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 05.02.2015 року №347/20-38-22-05-08/38280160 про результати проведення зустрічної звірки ТОВ "Віка-Трейд" щодо господарських відносин платниками податків - покупцями: ДП "Київський БТЗ ДП "КБТЗ" за квітень 2014р., ДП "Харківський БТЗ" за травень 2014р., ТОВ "Метида" за травень 2014р., ДП "ХЗСМ" за травень 2014р. та платниками податків - постачальниками: ТОВ "ДЕЛЬТА СОЮЗ" за квітень 2014р., ТОВ ГРАНТ МАКСИМУМ" за травень 2014р.; акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 16.01.2014р. №177/26-55-22-07/37003269 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ СПЕЦМАШПРОЕКТ" щодо підтвердження господарських відносин із платником податків за період з 01.02.2013р. по 28.02.2013р.; акт ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 21.12.2012р. №7203/224/32694059 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансова - господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «Старт Д» під час здійснення господарських відносин з ТОВ "Інфотерм" за червень 2011 року, ТОВ "Олімп" за вересень 2011 року, ПП "СВ Гермес" за березень 2011р., ПВП "Форест" за червень 2011р., ТОВ "Пасіфік" за вересень 2011р., БПП "Сура" серпень, листопад 2011р., ТОВ "Хімагросервіс" за листопад 2011р., акт ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області від 05.05.2014р. №34/08-25-22-015/38626419 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Кренфорд ЛТД" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за вересень, жовтень, листопад, грудень 2013р. та січень 2014р. акт Західної МДПІ м. Харкова Харківської області ДПС від 26.09.2012р. №422/22-417/35477839 про результати документальної невиїзної перевірки ПП "Промкомплект Україна" щодо документального підтвердження господарських відносин, із постачальниками та покупцями їх реальності та повноти відображення в обліку за період березень 2011р. - червень 2012р. є помилковими, виходячи з наступного.

Додатком 3 до Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами держаної податкової служби зустрічних звірок, затверджених Наказом ДПА України від 22.06.2011 р. №236 чітко встановлений зразок форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, яким не передбачена можливість висновку щодо реальності (нереальності) вчинення господарських операцій платником податків. При цьому, іншого порядку дій податкового органу, як суб'єкта владних повноважень, у спірних взаємовідносинах не передбачено.

Дані перевірки контрагенту позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані акту перевірки інших податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії (заява № 3991/03) визначено, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Однак факт порушення контрагентом-постачальником позивача своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди -відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм Податкового кодексу України свідчить про те, що право на податковий кредит виникає у платника податків лише після одержання податкової накладної, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ.

Про відсутність факту реального вчинення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції. Проте, відповідачем під час складення акту перевірки не були встановлені вищевказані обставини, а отже й висновок щодо відсутності факту реального вчинення господарських операцій є передчасним.

Угоди, укладені між позивачем та його контрагентами: ТОВ "Старт-Д", ПП "Промкомплект Україна", ТОВ "Спецмашпроект", ТОВ "Кренфорд ЛТД", ТОВ "Віка - Трейд" є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними.

В даному випадку документи, надані позивачем в підтвердження виконання угод з вказаними контрагентами не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Надані документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак повинні сприймаються як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Також, норми Податкового кодексу України не пов'язують виникнення права на податковий кредит з особливостями оподаткування постачальників 2-го чи іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений і не визначений обов'язок підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації.

Здійснення платником податків навмисних збиткових фінансово-господарських операцій матеріалами справи не підтверджується. Фактичних даних, які б засвідчували наявність у платника податків наміру набути у спірних правовідносинах безпідставну податкову вигоду, суд в ході розгляду справи не виявив, адже добутими доказами підтверджується факт вибуття з власності суб'єкта права-платника податків коштів в оплату вартості придбаних товарів (робіт, послуг), факт юридичної непов»язаності сторін правочину, факт відсутності у сторін правочину спільних економічних інтересів, що в сукупності підтверджує звичайність умов ведення господарської діяльності.

Тобто, колегія суддів зазначає, що позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Податковим кодексом України, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту , в його діях не має порушень вимог Податкового кодексу України, відповідно позивачем сформовано податковий кредит.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, пов'язані з господарською діяльністю позивача, а відтак позивачем правомірно віднесено суми податку, сплаченого у зв'язку з придбанням товару до податкового кредиту та сформовано валові витрати.

Тобто, факт реальності господарських операцій за участю позивача з його контрагентами повністю підтверджено залученими до матеріалів справи первинними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення від 31.07.2015 року № , від 31.07.2015 року № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розподіл удових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду відстрочено судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.02.2016р. по справі № 820/11661/15 залишити без змін.

Стягнути на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити - отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір в розмірі 5557 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 26.04.2016 р.