Справа № 2а-3362/11/0970
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Київ К/800/29855/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року

у справі № 2а-3362/11/0970

за позовом Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області

до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»

про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року, позов Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області (далі - Шепетівська ОДПІ Хмельницької області; відповідач) до Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» (далі - ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»; відповідач) задоволено повністю. Надано дозвіл Шепетівській ОДПІ Хмельницької області на погашення суми податкового боргу Шепетівського військового лісгоспу ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» за рахунок майна платника податків, яке перебуває в податковій заставі відповідно до актів опису активів, на які поширюється право податкової застави, № 10 від 22 квітня 2009 року, № 6 від 23 лютого 2009 року, № 6 від 15 жовтня 2008 року, № 7 від 12 грудня 2008 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за Шепетівським військовим лісгоспом ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» обліковується податковий борг у загальному розмірі 818 937,87 грн., наявність якого відповідачем не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 9988/10/24 від 13 жовтня 2011 року, а також постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 травня 2011 року у справі № 2а-1448/11/0970, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2013 року.

Шепетівською ОДПІ Хмельницької області сформовано та вручено уповноваженим представникам підприємства першу податкову вимогу № 1/221 від 06 жовтня 2008 року та другу податкову вимогу № 2/254 від 11 листопада 2008 року, а також проведено опис активів, на які поширюється право податкової застави, згідно з актами № 10 від 22 квітня 2009 року, № 6 від 23 лютого 2009 року, № 6 від 15 жовтня 2008 року, № 7 від 12 грудня 2008 року, які зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Орган державної податкової служби звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення органу державної податкової служби підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою органу державної податкової служби. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом державної податкової служби.

Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку про те, що достатньою умовою для звернення до суду, за якою можливе надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, є відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів.

Відтак, за встановлених обставин щодо відсутності на розрахункових рахунках Шепетівського військового лісгоспа ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та відповідача достатньої суми коштів для погашення наявного податкового бору, суди дійшли цілком об'єктивного висновку про наявність правових підстав для задоволення розглядуваного позову податкового органу.

При цьому судові інстанції правильно відхилили посилання підприємства на належність йому усього майна на праві господарського відання як на перешкоду для примусової реалізації такого майна.

Дійсно, в силу вимог частини 3 статті 73 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Відповідно до статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, право господарського відання за своєю юридичною природою є речовим правом, що покликане створити майнову базу для самостійної участі в господарському обороті юридичних осіб, які не є власниками майна.

Підприємство при цьому має правомочності щодо самостійного володіння, користування та розпорядження майном, що перебуває в нього на праві господарського відання, з урахуванням установлених законом (власником майна) обмежень.

В той же час, податковим законодавством не передбачено заборони щодо вилучення органом стягнення та подальшого продажу майна, яке перебуває в режимі господарського відання, для погашення податкового боргу платника.

Можливість продажу такого майна підтверджується й положеннями пункту 95.9 статті 95 ПК України, за змістом якого у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного органу державної податкової служби із дотриманням законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» відхилити, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.