Справа № 2а-1560/11,2а/595/45/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року № 876/8984/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Багрія В.М., Качмара В.Я.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

у вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області у якому просив визнати недійсним рішення відповідача від 21.09.2010 № 273 та зобов'язати голову сільської ради підписати технічну документацію щодо передачі земельної ділянки у власність позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення сільської ради від 21.12.2008 № 161 йому безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,90 га на території Озерянської сільської ради. Після відмови сусіда ОСОБА_4 підписати технічну документацію, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання права такого підпису сільському голові. Однак, оскаржуваним рішенням йому в цьому відмовлено. Позивач вважає таке рішення незаконним, оскільки відповідно до ст. 158, 159 ЗК України земельні спори щодо меж земельних ділянок вирішуються органами місцевого самоврядування.

Справа розглядається судами вдруге, так як ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.05.2015 скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими у позові було відмовлено, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

За наслідками нового розгляду, постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 28.07.2015 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що згідно з даними графічних матеріалів по упорядженню присадибних і громадських земель с. Озеряни між садибами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є проїзд, який відноситься до земель загального користування, а відтак не може передаватися у власність чи користування.

Представник апелянта у судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Позивач та його представник у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом встановлено, що рішенням Озерянської сільської ради № 161 від 21.12.2008 ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку на території Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області в межах населеного пункту загальною площею 0,90 га, з них: 0,14 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,76 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно виготовленого кадастрового плану площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку становить 0,1476 га. Після того, як сусідній землекористувач ОСОБА_5 відмовився погоджувати межі земельної ділянки, позивач звернувся в Озерянську сільську раду з заявою про надання права підпису технічної документації Озерянському сільському голові, у задоволенні якої відмовлено рішенням від 21.09.2010 № 273.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки у процесі судового розгляду встановлено, що станом на час виникнення спірних відносин, між земельними ділянками позивача та ОСОБА_5 провулку, як зазначено в плані земельної ділянки колгоспу ім.Леніна в с.Озеряни 1964 року, не існувало, а земельні ділянки межували між собою. З огляду на це, суд першої інстанції визнав безпідставним посилання відповідача, як на підставу відмови, що між спірними земельними ділянками існує проїзд.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи у апеляційному порядку вказану постанову, зазначає таке.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 6 та 7 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч. 9 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз положень ст. 118 ЗК України дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи спочатку приймають рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в подальшому про затвердження проектної документації та надання земельної ділянки у власність.

Отже, наведеними нормами чітко регламентовано порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, який не передбачає вирішення сільською радою питань про надання сільському голові права на погодження технічної документації, а передбачено затвердження такої документації на сесії ради. Тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», у відповідача не було правових підстав для вирішення на сесії ради питання щодо надання сільському голові права на підписання технічної документації з умовою, а відтак оскаржуване рішення відповідачем прийнято протиправно і підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що системний аналіз Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави для висновку, що сільська рада та сільський голова є різними суб'єктами місцевого самоврядування, які не вправі втручатися у повноваження один одного, зокрема, шляхом зобов'язання підписувати будь-які документи.

Крім цього, судом апеляційної інстанції було витребувано у позивача проектну документацію, які він просить зобов'язати сільського голову підписати. Проте такої технічної документації ним не надано.

З огляду на викладене, відсутні підстави для зобов'язання сільського голови підписати технічну документацію щодо передачі позивачу у власність земельної ділянки.

Таким чином, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому така підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області задовольнити частково.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 липня 2015 року у справі № 2а-1560/2011 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області № 273 від 21.09.2010.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.М. Багрій

В.Я. Качмар

Постанова у повному обсязі складена та підписана 27.04.2016.