Справа № 819/1782/13-а
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/57100/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
за участю секретаряТитенко М.П.
та представників сторін: від позивача Костюк М.С.
від відповідачане з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт»
на постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014
у справі № 819/1782/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт»
доТернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області
провизнання дій протиправними та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт» звернулось до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, в якому просить суд:

- скасувати наказ Тернопільської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 04.07.2013 №20 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «ВТК СК-ПЛАСТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.01.2011 по 31.12.2012;

- визнати протиправними дії Тернопільської ОДПІ щодо проведення позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №20 від 04.07.2013.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 адміністративний позов задоволено частково, скасовано наказ Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області від 04.07.2013 року №20 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельної компанії СК-Пласт», в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.07.2013 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що постанову суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- згідно доручення Головного управління Міндоходів у Тернопільській області №215/7/22-124/202 від 30.05.2013 Тернопільській ОДПІ доручено, зокрема, вжити вичерпних заходів щодо організації та проведення з дотриманням вимог Податкового кодексу України позапланових документальних перевірок СГ-«вигодонабувачів» («транзитерів») з метою зменшення суми податкового кредиту, отриманого від «транзитерів» і «податкових ям»;

- відповідачем направлено позивачу запит №13157/1/22-50 від 03.06.2013, який отримано останнім 11.06.2013, про надання інформації, письмових пояснень та їх документального підтвердження стосовно цивільно-правових відносин із ТОВ «Будівельно-торгова компанія «Євробуд», відображених в декларації з податку на додану вартість за 2011-2012 роки;

- на даний запит контролюючого органу позивачем надіслано відповідь за вих.№12 від 21.06.2013, в якій надано пояснення без подання документального підтвердження, так як позивач вважає, що підстави для отримання всього об'єму запитуваної інформації у податкового органу відсутні, оскільки в запиті не конкретизовано, яку інформацію про можливі порушення та в який спосіб отримано податковим органом, про які можливі порушення податкового законодавства (з боку ТОВ «ВТК СК-ПЛАСТ» чи з боку ТОВ «БТК «Євробуд») може свідчити дана інформація, що, в свою чергу, унеможливлює виконання вимог запиту;

- відповідачем прийнято наказ «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ВТК СК-ПЛАСТ», » №20 від 04.07.2013, яким на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, прийнято рішення провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 06.01.2011 по 31.12.2012.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин, з якими положення пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України пов'язують можливість призначення та проведення позапланової виїзної перевірки, оскільки позивачем правомірно відмовлено у виконанні надісланого відповідачем запиту, який складено з порушеннями п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №20 від 04.07.2013, суд першої інстанції виходив з того, що під оспорюваними діями позивач розуміє дії щодо прийняття оспорюваного наказу, а не дії податкового органу, які були б спрямовані на виконання такого наказу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для прийняття наказу, оскільки платник податків на запит відповідача надав лише пояснення, без документального їх підтвердження.

Відповідно до п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) органу державної податкової служби і повинен містити перелік інформації, яка запитується, та документів, що її підтверджують, а також підстави для надіслання запиту.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається врученим, якщо його надіслано поштою листом з повідомленням про вручення за податковою адресою або надано під розписку платнику податків або іншому суб'єкту інформаційних відносин або його посадовій особі.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену у запиті органу державної податкової служби, та її документальне підтвердження протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

З огляду на зміст наведених положень податкового законодавства, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає обґрунтованою позицію суду першої інстанції про те, що письмовий запит податкового органу має містити не тільки посилання на відповідну норму податкового закону, яка надає право податковому органу на надсилання відповідного запиту, а й безпосередньо на відомості та дані, що свідчать про порушення платником податків вимог податкового законодавства.

За змістом п.79.1 ст.79 названого Кодексу документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 названого Кодексу документальна позапланова перевірка здійснюється за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, з наведеної норми вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, переглядаючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції не дослідив відповідних обставин та не спростував висновки суду першої інстанції про те, що надісланий відповідачем запит складено з порушеннями вимог податкового законодавства, що звільняє платника податків від обов'язку щодо надання на відповіді на такий запит податкового органу.

Крім того, скасовуючи постанову суду першої інстанції повністю (в тому числі, і в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №20 від 04.07.2013) та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції, в порушення п.3 ч.1 ст.206 КАС України, не зазначив мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив, та положень відповідного закону, якими він керувався, скасовуючи постанову суду першої інстанції про відмову в позові в цій частині позовних вимог.

Вищевказані обставини виключають можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та правової оцінки обставин справи.

У відповідності до ч.4 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що оскільки суд апеляційної інстанції не виконав покладених на нього функцій і не перевірив належним чином законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія СК-Пласт» задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний