Справа № 803/293/16
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року Справа № 803/293/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 січня 2016 року №114/б/03-18-17-01, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 січня 2016 року №Ф- відмовити повністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, про що відповідачем складено акт від 18.12.2015 року №6231/17-01/НОМЕР_1.

На підставі акті перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року №, яким позивачу донараховане грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 209916,16 грн., в тому числі за основним платежем - 167932,93 грн. та 41983,23 грн. - штрафними санкціями. Крім того, Луцькою ОДПІ прийнято рішення про застосування штрафних санкцій в сумі 7002,53 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 січня 2016 року №114/б/03-18-17-01 та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 13 січня 2016 року №Ф- на суму 70025,32 грн.

Зазначені рішення та вимогу позивач вважає незаконними з огляду на наступне.

Як вбачається із акта перевірки від 18.12.2015 року №6231/17-01/НОМЕР_1, зокрема підпункту 2.1.2 акта, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації, встановлено, що підприємцем СІІД ОСОБА_3 до складу валових витрат за 2013 р. - 2014 р. включено:

- витрати по наданих послугах з розробки лісових ділянок, надані СПД ОСОБА_4 (і.н.НОМЕР_2), яка перебувала у 2013 році на ІІ групі спрощеної системи оподаткування, на загальну суму 262260,00 грн.;

- витрати по наданих послугах з розробки лісових ділянок, надані СПД ОСОБА_4 (і.н.НОМЕР_2), яка перебувала у 2014 році на II групі спрощеної системи оподаткування, на загальну суму 176738,00 грн.

Позивач вказує на те, що під час формування структури витрат (на вимогу перевіряючого) було зазначено витрати «послуги розробки ділянок, розпиловка» в сумах 262620 гри. за 2013 рік та 176738 грн. за 2014 рік. Під час перевірки, на підтвердження вищевказаних витрат, позивачем було надано первинні документи, а саме: видаткові накладні та виписки банку на придбання у суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 товару, зокрема, лісопродукції, запчастин, робочого одягу, спецвзуття, та надано усні роз'яснення, про те що дані документи віднесено позивачем саме до цієї статті витрат. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 вважає, що помилкове зазначення нею назви статті витрат у «структурі валових витрат» наданих ревізору, не є підставою для винесення висновку про помилковість їх включення до валових витрат, що здійснено ревізором.

На підставі наведеного позивач зазначає, що перевіряючим безпідставно не було враховано при перевірці валових витрат суми коштів по придбанню товару у СПД ОСОБА_4, незважаючи на підтвердження придбання та оплати нею даних сум витрат документально.

Крім того, позивач вказує на те, що перевіркою встановлено, що у 2013 році суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 було здійснено перевезення лісосировини на ТОВ "Кроно-Україна" автомобілями, що не перебувають у власності підприємця та на експлуатацію яких не має відповідних договорів, укладених з іншими суб'єктами підприємницької діяльності. У зв'язку з цим контролюючий орган зробив висновок щодо завищення позивачем валових витрат на придбання дизпалива, оскільки відсутні договори на транспортне обслуговування. Однак позивач спростовує зазначені висновки, оскільки перевіряючим самовільно не враховані договори про надання послуг перевезення вантажів з перевізниками: фізичними особами та суб'єктами підприємницької діяльності, які надавались позивачем під час перевірки.

Те, що перевезення дійсно здійснювались і на їх обслуговування використовувалось пальне та запчастини (згідно умов договорів) підтверджується товарно-транспортними накладними, які описані в акті перевірки.

Додатково позивач зауважує, що факт придбання, оплати та використання у повній кількості пального в перевезеннях згідно наданих товарно-транспортних накладних перевіркою підтверджується, як і правильність складання, заповнення товарно-транспортних накладних та, відповідно, норм списання/використання пального.

На підставі зазначеного позивач вважає, що вказані витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів правомірно включені нею до складу валових витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене, у зв'язку із неврахуванням всіх документів представлених позивачем, перевіряючим прийнято хибні висновки, що не відповідають фактичним даним бухгалтерського обліку, та неправомірно зроблено висновок в акті перевірки про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 167932,93 грн. та єдиного внеску на загальну суму в розмірі 70025,32 грн.

У зв'язку з цим оскаржувані рішення та вимогу позивач вважає протиправними та просить скасувати.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову представник відповідача адміністративний позов не визнав та вважає його безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно з актом перевірки суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 у додатку 5 до податкових декларацій про майновий стан і доходи відображено витрати у 2013 році в загальній сумі 262260 грн. та у 2014 році в загальній сумі 176738 грн. по послугах з розробки лісових ділянок, наданих суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4, яка перебуває на ІІ групі спрощеної системи оподаткування, що не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які дають право на зменшення оподатковуваного доходу.

В ході проведення перевірки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не пред'явлено актів виконаних робіт, калькуляцій або інших документів, наданих суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 на підтвердження здійснення вищевказаних послуг.

Крім того, представник відповідача зазначає, що відповідно до наданих для проведення перевірки товарно-транспортних накладних встановлено, що суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 віднесено у 2013 році до витрат, пов'язаних із веденням підприємницької діяльності пальне на загальну суму 581228,60 грн., яке використане для перевезення лісосировини на ТОВ "Кроно-Україна" автомобілями, що не перебувають у власності підприємця та на експлуатацію яких не має відповідних договорів, укладених з іншими суб'єктами господарської діяльності. У зв'язку з цим позивачем завищено валові витрати за 2013 рік на загальну суму 581228,64 грн.

Також перевіркою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску встановлено, що фізичною особою-підприємцем в таблиці 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями» до додатку 5 за 2013 рік в колонках 2 та 3 неправильно відображено суму чистого доходу, на яку необхідно нарахувати єдиний внесок.

За рахунок заниження чистого оподаткування доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 843488,60 грн. та за 2014 рік на суму 176738 грн., з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, позивачем занижено єдиний соціальний внесок, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за 2013 рік на загальну суму 70025,32 грн.

На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву від 22.04.2016 року про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 13 січня 2016 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 квітня 2016 року №Ф-. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив позовну заяву задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову, просить у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх письмовими доказами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ в період з 23.11.2015 року по 04.12.2015 року було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, про що було складено акт №6231/17-01/НОМЕР_1 від 18.12.2015 року (а.с.88-101, том 3).

В акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а саме: п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1, п.177.2, п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 167932,93 грн., зокрема за 2013 рік в сумі 140640,27 грн. та за 2014 рік в сумі 27292,66 грн.; ст.7, п.2, 3, 9 ст.9 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI, внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок за 2013 рік на загальну суму 70025,32 грн.

На підставі складеного акта перевірки від 18.12.2015 року №6231/17-01/НОМЕР_1 Луцькою ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 квітня 2016 року №.

Податковим повідомленням-рішенням від 13 січня 2016 року № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 209916,16 грн., в тому числі за основним платежем - 167932,93 грн. та 41983,23 грн. - штрафними санкціями (а.с.7, том 1).

Відповідно податкової вимоги від 20 квітня 2016 року №Ф- позивачу виставлена вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 70025,32 грн. (а.с.112, том 3).

Крім того, рішенням № від 20.04.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 7002,53 грн. (а.с.113, том 3).

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень та податкової вимоги, з огляду на наступне.

Висновок контролюючий орган про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 податку з доходів фізичних осіб в сумі 167932,93 грн. та заниження єдиного соціального внеску за 2013 рік на загальну суму 70025,32 грн. зробив на підставі неможливості підтвердження позивачем господарських операцій щодо отримання послуг з розробки лісових ділянок, наданих суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4, а також підтвердження понесених витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів, яке використане для перевезення лісосировини на ТОВ "Кроно-Україна".

Щодо встановлених Луцькою ОДПІ порушень позивачем податкового законодавства слід зазначити наступне.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від здійснення господарської діяльності, що перебуває на звичайній системі оподаткування, встановлено статтею 177 ПК України.

Згідно з пп.177.1., 177.2 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Статтею 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Такі ж вимоги до первинних документів встановлені пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Договори, податкові, видаткові накладні, платіжні доручення є підставою для податкового та бухгалтерського обліку, якщо вони засвідчують факт вчинення господарської операції.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 мала правовідносини з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4, з якою був укладений договір купівлі-продажу №05/п-13 від 10 січня 2013 року (а.с.13-14, том 1).

Згідно цього договору фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (продавець) зобов'язується поставити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (покупець) продукцію (товар) згідно замовлень, а саме: кускові відходи (обрізки), баланси хвойних порід, техсировину хвойних порід, заготовки на євро піддони, запчастини до бензопил, бензопили, робочий одяг, взуття та інші товари, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (пункти1.1, 2 договору).

Відповідно до 2.2 зазначеного договору при продажі товару продавець зобов'язується надати покупцю необхідні документи на кожну поставку товару: видаткову накладну; рахунок-фактуру.

В акті перевірки від 18.12.2015 року №6231/17-01/НОМЕР_1 контролюючим органом зазначено (стор.6-7 акту), що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації, встановлено, що підприємцем ОСОБА_3 до складу валових витрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року включено витрати, всього в 2013 році в сумі 8373426 грн. та в 2014 році в сумі 1011121 грн. Як зазначені в таблиці акта перевірки (а.с.93-94, том 3), зазначені витрати понесені позивачем на придбання техсировини, паливно-мастильних матеріалів, канцтоварів, запчастин та ремонту, на оплату зарплати, банківських та інформаційних послуги, послуг з розробки ділянок, сплату податків, а також інші витрати.

Суд зазначає, що навпроти витрат - «послуги з розробки ділянок» в згаданій таблиці акта перевірки вказані прочерки, тобто витрати на дані послуги відсутні, однак саме щодо таких витрат контролюючий орган вказав на те, що вони не підтверджені первинними документами: актами виконаних робіт, калькуляціями або іншими документами, а тому зробив висновок про завищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 валових витрат у 2013 році на суму 262260,00 грн. та у 2014 році на суму 176738,00 грн. Однак, як з'ясувалося в судовому засіданні, такі витрати позивач помилково вказав в додатку 5 до податкової декларації, хоча насправді такі витрати поніс за придбання лісопродукції, запчастин, спецодягу, тощо. На підтвердження цього позивачем було надано належним чином складенні первинні документи: видаткові накладні, докази оплати за придбані товари (виписки банку) (а.с.17-55, том 1).

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що помилкове зазначення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 в податковій декларації назви статті у структурі валових витрат не є підставою для прийняття контролюючим органом висновку про помилковість їх включення до складу валових витрат, які підтверджені належним чином складеними первинними документами. У зв'язку з цим суд вважає висновок Луцької ОДПІ про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на суму 262260,00 грн. та у 2014 році на суму 176738,00 грн. помилковим.

Крім того, в акті перевірки податковий орган зробив висновок про завищення позивачем валових витрат у 2013 році на придбання пального на загальну суму 581228,60 грн., мотивуючи тим, що суб'єктом підприємницької діяльності не надано договорів з іншими суб'єктами підприємницької діяльності про транспортне обслуговування автомобілів щодо перевезення товару (лісосировини) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на ТОВ "Кроно-Україна". Проте на підтвердження правомірності включення таких витрат на придбання пального до складу валових витрат позивачем під час розгляду справи суду надані копії договорів про надання транспортних послуг (а.с.56-71, том 1), згідно яких слідує, що позивач, як замовник транспортних послуг, зобов'язаний забезпечити автомобіль паливно-мастильними матеріалами. Також на підтвердження зазначених витрат позивачем надані копії актів списання пального (а.с.99-134, том 1), актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) (а.с.135-162, том 1), товарно-транспортних накладних (а.с.173-230, том 1, а.с.1-245, том 2, а.с.1-27, том 3) та копії банківських виписок про оплату за придбані паливно-мастильні матеріали (а.с.43-83, том 3).

Дослідивши зазначені первинні документи, суд дійшов висновку, що вони належним чином складені та підтверджують факт придбання, оплати та використання позивачем пального під час перевезення товарів (лісосировини) на ТОВ "Кроно-Україна", а тому Луцька ОДПІ помилково зробила висновок про завищення суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 валових витрат за 2013 рік на суму 581228,60 грн.

Отже, у судовому засіданні встановлено, що понесені позивачем витрати на придбання в фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 товарів та придбання паливно-мастильних матеріалів під час транспортування лісосировини на ТОВ "Кроно-Україна" на загальну суму 843488,60 грн. за 2013 рік та за 2014 рік на суму 176738,00 грн. правомірно включені до складу валових витрат, а тому Луцька ОДПІ помилково дійшла висновку про заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб в сумі 167932,93 грн. Відтак прийняте Луцькою ОДПІ податкове повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 209916,16 грн., в тому числі за основним платежем - 167932,93 грн. та 41983,23 грн. - штрафної санкції є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 4 статті 4 Закону України від 08.07.2010 p. №2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (із змінами і доповненнями) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі і ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 статті 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 4 статті 25 зазначеного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує податкову та митну політику, надсилає платнику єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Враховуючи встановлені вище факти, суд дійшов висновку, що прийняті Луцькою ОДПІ рішення від 20 квітня 2016 року № про застосування штрафних санкцій на суму 7002,53 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога від 20 квітня 2016 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 70025,32 грн. (а.с.112-113, том 3) є також протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені на підставі помилкових висновків акта перевірки Луцької ОДПІ від 18.12.2015 року №6231/17-01/НОМЕР_1.

При вирішенні спору судом оскаржуване рішення, прийняте відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялося на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази та наведені норми законодавства в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятих податкового повідомлення-рішення від 13 січня 2016 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20 квітня 2016 року №Ф-, а тому останні є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2869,45 грн., сплачений відповідно до квитанції від 10.03.2016 року №0.0.517358579.1.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 13 січня 2016 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 квітня 2016 року №Ф-.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 2869 гривень 45 копійок (дві тисячі вісімсот шістдесят дев'ять гривень сорок п'ять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі 27 квітня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Д. Ковальчук