Справа № 813/1040/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

27 квітня 2016 року №813/1040/16
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого - судді Сасевича О.М.
за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в м.Львові клопотання представника позивача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації,-
Ухвалою судді від 31.01.2016 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.
У попередньому судовому засіданні 27.04.2016 року представник позивача усно заявив клопотання про закриття провадження у справі №813/1040/16, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Відповідач явку уповноваженого представника у попереднє судове засідання не забезпечив.
Третя особа також із невідомих суду причин у попереднє судове засідання не зявився.
Заслухавши думку представника позивача, розглянувши клопотання та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що клопотання представника позивача підлягає до задоволення, а провадження у справі - закриттю, з огляду на такі обставини.
Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що у м.Львові.
Також третя особа є власником квартири №26 у цьому ж будинку.
При цьому, третьою особою були оформлені нові технічний паспорт на квартиру, свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 33952302).
Звертаючись до суду із позовом, у якому позивач та її представник просили скасувати реєстрацію декларації про готовність обєкта до експлуатації з реконструкції квартири №26 у житловому будинку по вул.І.Франка, 137-а у м.Львові з розширенням за рахунок частини горища, останні обгрунтовували свої вимоги відсутністю згоди усіх співвласників допоміжних приміщень будинку на реконструкцію квартири №26 з розширенням за рахунок частини площі горища.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному звязку із частиною 1 тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Спірні правовідносини регулюються приписами ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно яких прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I - III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.
Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність обєкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність обєкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.
Експлуатація закінчених будівництвом обєктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію обєкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність обєкта до експлуатації, та за експлуатацію обєкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
При цьому, оскаржувана декларація про готовність обєкта до експлуатації зареєстрована у Реєстраційній службі Львівського міського управління юстиції, через що у третьої особи виникло право власності на реконструйовану квартиру.
Отже, оскаржуване рішення відповідача у формі реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації вичерпало свою дію шляхом виконання. При цьому, суд зазначає, що скасування такого рішення не породжує наслідків для позивача чи третьої особи, оскільки у ОСОБА_3 виникло право власності на квартиру і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
Таким чином, суд наголошує, що у разі прийняття відповідачем (як субєктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення відповідача, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
Отже, подальше оспорювання правомірності набуття ОСОБА_3 права власності на обєкт нерухомості має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Більш того, суд зазначає, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання протиправним акта субєкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта субєкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції.
Водночас, оскільки відновлення того становища, яке існувало до здійснення реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, в обраний позивачем спосіб є неможливим, тому вказана справа не підлягає розгляду судом адміністративної юрисдикції.
При вирішенні наведеного спору суд враховує і позицію Верховного Суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, постанову Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року та 13 січня 2016 року у справах №№ 21-173а15, 21-5421а15 відповідно).
За правилами статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити, оскільки вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
При цьому, суд вбачає за необхідне розяснити позивачу, що остання не позбавлена права звернутися до суду загальної юрисдикції з позовом про захист свого права власності.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.
Таким чином, сума судового збору, сплачена позивачем, згідно квитанції №0.0.528751210.1 від 30.03.2016 року у розмірі 551,21 грн. підлягає поверненню позивачу.
Керуючись ст.ст.94, 110, 111, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Клопотання представника позивача про закриття провадження в адміністративній справі №813/1040/16 задовольнити повністю.
Закрити провадження в адміністративній справі №813/1040/16 за позовом ОСОБА_2 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про скасування реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації.
Повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., сплачений згідно квитанції №0.0.528751210.1 від 30.03.2016 року.
Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.
Розяснити позивачу, що спір про захист її права власності може бути вирішений за правилами цивільного судочинства.
Ухвала Львівського окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 28 квітня 2016 року.