Справа № 826/15507/15
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Бабенка К.А.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21 квітня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - необов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, визнала за можливе проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлено актом № 172/26-57-22-02/35317186 від 06 квітня 2015 року.

Згідно з висновками акту перевірки, встановлено порушення позивачем, зокрема, пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5 548 506,00 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 5 548 506,00 грн. та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за 2013 рік у сумі 190 810,00 грн.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані наступним: 1) за перевірений період ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» укладало договори купівлі-продажу векселів, які суперечать законодавству, оскільки вексель, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про інвестиційну діяльність» від 22 грудня 2011 року № 4218-VI, не є об'єктом інвестиційної діяльності; за результатами перевірки не вдалося підтвердити інформацію про емітентів векселів; виходячи із наведеної інформації, відповідач вважає, що зазначені операції не є операціями з цінними паперами, а витрати на придбання векселів не є витратами з придбання цінних паперів, тому ці операції є відступленням права вимоги, що повинно збільшити доходи; 2) згідно з укладеними за перевірений період договорами відступлення права вимоги, ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» отримувало грошові кошти за відступлені права вимоги; на думку відповідача, зазначені операції за економічним змістом є операціями з факторингу, а договори - договорами факторингу; тому позивач неправомірно не відніс до складу доходів нараховані суми від операцій з факторингу.

21 квітня 2015 року на підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: № , яким за порушення пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 6 935 632,50 грн., у тому числі за основним платежем на 5 548 506,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 387 126,50 грн.; № , яким за порушення пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» зменшено суму від'ємного значення оподаткування податком на прибуток на 1 190 810,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, за перевірений період ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» здійснювало операції з купівлі-продажу векселів, перелік яких наведено в акті перевірки.

Позивач відображав фінансові результати по вказаних операціях з векселями в окремому податковому обліку за правилами пункту 153.8 статті 153 Податкового кодексу України у додатку ЦП до рядка 03.20 додатка ІД до податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2012 рік.

Також, у перевіреному періоді ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» відступило право вимоги за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладеними між позивачем та ТОВ «Київбуд ФІ», на підставі договорів відступлення права вимоги від 12 серпня 2013 року № 82/10-12, № 76-28/12, № 20/24-12, № 7-30/12.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Згідно з абз. 4 п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платник податку веде відокремлений облік фінансових результатів операцій з цінними паперами і деривативами в розрізі окремих видів цінних паперів, деривативів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами.

Абзаци другий та третій п. 153.8 ст. 153 Податкового кодексу України вказують, що для цілей цього підпункту під терміном «доходи» слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, а також вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном, викупом емітентом, погашенням або відчуженням. До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю (у тому числі емітенту під час розміщення) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Згідно з абз. 5, 6 п. 153.8 статті 153 Податкового кодексу України, якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду наступних звітних періодів у порядку, визначеному статтею 150 цього розділу.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу (обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження) кожного з окремих видів цінних паперів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду минулих періодів), прибуток включається до складу доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу наведених норм вбачається, що до складу доходів платника податку може включатися виключно прибуток за операціями з цінними паперами, а саме: перевищення доходів над витратами, понесеними (нарахованими) платником податку внаслідок придбання цінних паперів протягом відповідного звітного періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року у справі № К/800/66302/14.

Колегія суддів вважає, що висновки відповідача про те, що господарські операції позивача з приводу купівлі-продажу векселів за період, що перевірявся, не є операціями з цінними паперами є протиправними, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Особливості обігу векселів визначені в Уніфікованому законі про переказні векселі та прості векселі та Законах України «Про обіг векселів в Україні», «Про цінні папери та фондовий ринок».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Стаття 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі встановлює, що простий вексель містить: (1) назву «простий вексель», яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; (2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; (5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; (6) зазначення дати і місця складання простого векселя; (7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Відповідно до ст. 76 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті.

Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця.

Водночас, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що векселі, що були об'єктом купівлі-продажу в межах спірних правовідносин, не відповідають вимогам статті 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі.

Слід зазначити, що чинне законодавство про обіг векселів не визначає обов'язку покупця чи продавця векселя перевіряти статус векселедавця та не встановлює заборони здійснення операцій з векселями у разі непідтвердження здійснення реальної господарської діяльності векселедавця.

Доводи відповідача про те, що згідно із Законом України «Про інвестиційну діяльність», вексель не є об'єктом інвестиційної діяльності, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки зазначене не позбавляє векселі статусу цінних паперів та не впливає на порядок оподаткування операцій з векселями.

Крім того, помилковими є твердження відповідача про те, що кошти, отримані у зв'язку із продажем векселів, є доходом за операціями з відступлення права вимоги.

Згідно з пп. 14.1.255 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відступлення права вимоги - це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

Порядок оподаткування операцій з відступлення права вимоги визначено пунктом 153.5 статті 153 Податкового кодексу України, відповідно до абзацу першого якого, з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

Зі змісту визначення «відступлення права вимоги» та положень пункту 153.5 статті 153 Податкового кодексу України вбачається, що норми зазначеного пункту не врегульовують порядок обліку та оподаткування операцій з цінними паперами, а тому його дія не може поширюватися на операції позивача з купівлі-продажу векселів.

Крім того, відповідач зазначає в акті перевірки, що згідно з укладеними за перевірений період договорами відступлення права вимоги, ТОВ «КУА АПФ «ДС-Фінанс» отримувало грошові кошти за відступлені права вимоги; на думку відповідача, зазначені операції за економічним змістом є операціями з факторингу, а договори - договорами факторингу; тому позивач неправомірно не відніс до складу доходів нараховані суми від операцій з факторингу.

За змістом п. 153.5 ст. 153 ПК України передбачено, що з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

При першому відступленні зобов'язань витрати, понесені платником податку - першим кредитором, визначаються в розмірі договірної (контрактної) вартості товарів, робіт, послуг, за якими виникла заборгованість, за фінансовими кредитами - у розмірі заборгованості за даними бухгалтерського обліку на дату здійснення такого відступлення відповідно до вимог цього Кодексу, а за іншими цивільно-правовими договорами - у розмірі фактичної заборгованості, що відступається. До складу доходів включається сума коштів або вартість інших активів, отримана платником податку - першим кредитором від такого відступлення, а також сума його заборгованості, яка погашається, за умов, що така заборгованість була включена до складу витрат згідно з вимогами цього Закону.

Якщо доходи, отримані платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, перевищують витрати, понесені таким платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), отриманий прибуток включається до складу доходу платника податку.

Якщо витрати, понесені платником податку на придбання права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника), перевищують доходи, отримані таким платником податку від наступного відступлення права вимоги зобов'язань третьої особи (боржника) або від виконання вимоги боржником, від'ємне значення не включається до складу витрат або у зменшення отриманих прибутків від здійснення інших операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги третьої особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що фінансовий результат від операцій з відступлення права вимоги та фінансовий результат від операцій з факторингу визначають за однакою процедурою, відповідно, кваліфікація укладених позивачем правочинів в якості договорів факторингу не впливає на їх фінансовий результат.

Як зазначено позивачем, фінансовий результат від операцій з відступлення права вимоги дорівнює 0,00 грн., що не спростовано відповідачем, у зв'язку з чим такі операції не відображались у складі податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності дій з прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 жовтня 2013 року у справі № К/9991/12143/11, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у справі № К/9991/39355/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено податкові повідомлення-рішення № та № від 21 квітня 2015 року, оскільки не доведено належними та допустимими доказами допущення позивачем порушень пп. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами - адміністратор пенсійних фондів «ДС-Фінанс» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року клопотання Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві сплату судового збору до ухвалення судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів під час ухвалення судового рішення вирішує питання про стягнення з відповідача судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду.

Судовий збір при поданні апеляційної скарги на рішення суду у справі за адміністративним позовом майнового характеру підлягав сплаті відповідачем у розмірі 5 359,20 (4 872,00 * 110 %) грн.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (; адреса місцезнаходження - вул. Верховинна, буд. 9, м. Київ, 03115) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 5 359,20 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень двадцять копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді К.А. Бабенко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Бабенко К.А