Справа № 807/2910/14
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 рокум. Ужгород№ 807/2910/14

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С. А.,

при секретарі судових засідань - Приходько Т.В.,

та осіб, що беруть участь у справі:

представника прокуратури - Лемак Р.В.,

представник позивача 1 - Гутич С.Ю.,

представник позивача 2 - не з'явився,

представник відповідача - не з'явився,

представник третьої особи на стороні позивача - не з'явився,

представник третьої особи на стороні відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача - Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, про скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014 року прокурор Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача - Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, в якому просив скасувати розпорядження голови Рахівської РДА Закарпатської області від 27.09.2010 року № 584 "Про вилучення земельної ділянки" та повернути вилучену земельну ділянку у власність держави .

25 серпня 2015 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду провадження по даній справі закрито з підстави, що така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а в порядку цивільного (том ІІ, а.с.67-71).

Зазначену ухвалу оскаржено в апеляційному порядку та 03 грудня 2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу прокурора Рахівського району Закарпатської області задоволено, ухвалу про закриття провадження у справі від 25.08.2015 року скасовано, справу за № 807/2910/14 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (том ІІ, а.с.112-114).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Прокуратурою Рахівського району Закарпатської області разом із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів з питань дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті рішень Рахівською районною державною адміністрацією в Закарпатській області. Розпорядженням голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27.09.2010 року за № 584 "Про вилучення земельної ділянки" вилучено земельну ділянку загальною площею 0,26 га, яка знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" (в межах території Лужанського лісництва квартал 4, виділ 39). Крім того, цим розпорядженням зазначену земельну ділянку переведено до земель запасу Великобичківської селищної ради за межами населеного пункту. На думку позивача, при прийняті даного розпорядження голова районної державної адміністрації вийшов за межі своєї компетенції, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому вилучення земельної ділянки належить до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації, тим самим обласну державну адміністрацію позбавлено повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин.

На цій підставі прокурор звернувся до суду з позовом щодо скасування розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27.09.2010 року № 584 "Про вилучення земельної ділянки", оскільки вважає останнє протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник прокуратури в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник Закарпатської обласної державної адміністрації підтримала позовні вимоги прокурора та просила такі задовольнити.

Представник ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідачем було подано письмові заперечення проти заявлених позовних вимог, в яких зазначає, що оскаржуване розпорядження було розроблено управлінням Держкомзему у Рахівському районі (правонаступник - управління Держземагентства в Рахівському районі) на підставі листів ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" від 05.07.2007 року за № 297 та Закарпатського обласного управління лісового господарства та мисливського господарство від 17.02.2009 року за № 02/08-241 та неодноразових усних і письмових звернень громадян, які використовують ці земельні ділянки багато років та не можуть документально їх оформити, відповідно земельна ділянка загальною площею 0,26 га була вилучена згідно ст. 17, п.1 ст. 149, п.12 розділу Х "Перехідних положень" Земельного кодексу України та переведена у землі запасу Великобичківської селищної ради, за межами населеного пункту. Відповідач зазначив, що райдержадміністрація щомісяця надає всі прийняті розпорядження із земельних питань прокуратурі району про що, працівники прокуратури роблять відповідну відмітку про одержання.

01.04.2016 року до суду від відповідача надійшло клопотання від 30.03.2016 року № 03-13/578 про розгляд справи за відсутності представника адміністрації, а позовні вимоги прокурора Рахівського району Закарпатської області залишає на розгляд суду.

Третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за адресою, що вказана у позові.

Третя особа на стороні відповідача - Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, 11.04.2016 року подала суду клопотання від 11.04.2016 року № 251/05-02 про розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності представника селищної ради.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно абз.3 ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в адміністративному суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, а також письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення ним представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання адміністративному суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 108 цього Кодексу.

У відповідності до абзаців 1 та 2 ч. 3 ст. 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами абзаців 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

На підставі зазначено, суд дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для представництва в суді прокурором Рахівського району Закарпатської області інтересів держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство", оскільки суд вважає достатніми підстави, що земельна ділянка до моменту її незаконного вилучення перебувала у постійному користуванні ДП "Великобичківське ДЛГ" та Закарпатська обласна державна адміністрація позбавлена повноважень щодо реалізації державної політики у сфері регулювання земельних відносин.

Судом встановлено, що 27 вересня 2010 року головою Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області прийнято розпорядження № 584 "Про вилучення земельної ділянки", згідно якого відповідно до ст.ст. 6, 16, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст. 17, п.1 ст. 149, п.12 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, у відповідності із листами ДП "Великобичківське лісомисливське господарство" від 05.07.2007 року за № 297 та Закарпатського обласного управління лісового господарства від 17.02.2009 року за № 02/08-241, а саме: 1) вилучено земельну ділянку загальною площею 0,26 га, яка знаходиться в постійному користуванні у ДП "Великобичківське лісомисливське господарство", в межах території Лужанського лісництва, квартал 4, виділ 39; 2) переведено земельну ділянку загальною площею 0,26 га у землі запасу Великобичківської селищної ради, для сільськогосподарського призначення, за межами населеного пункту (том І, а.с. 17).

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач керувався в тому числі п.12 розділу Х "Перехідних положення" Земельного кодексу України, яким визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

11 червня 2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та виявлено те, що розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27 вересня 2010 року № 584 прийнято з недотриманням вимог ст. 20, ч. 4 ст. 142, ч.ч. 5, 6 ст. 149 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, а також ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 31, 32, 57 Лісового кодексу України (том І, а.с. 12-16).

Листом Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.02.2009 року за № 02/08-241 попередньо погоджено та не заперечується проти збору матеріалів на вилучення земельної ділянки, яка розташована в межах території Лужанського лісництва, квартал 4, виділ 39 ДП "Великобичківське ЛМГ", передбаченої для ведення особистого селянського господарства, площею 0, 26 га.

Згідно державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000380 Великобичківському державному лісомисливському підприємству Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області надано у постійне користування 47848,4 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення лісового господарства відповідно до розпорядження Рахівської райдержадміністрації від 18 грудня 1996 року № 359 (том І, а.с. 20).

Як встановлено судом, зміни в землекористуванні до державного акта на право постійного користування землею "Великобичківське ЛМГ" (серія І-ЗК № 000380 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 147 від 18.12.1996 року) щодо вилученої території не вносились (том І, а.с. 19-23).

Згідно вимог ч. 2 ст. 3 Лісового кодексу України лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Статтею 31 Лісового кодексу України передбачено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними.

Відповідно до п.4 ст. 32 Лісового кодексу України районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території приймають рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення.

Статтею 57 Лісового кодексу України передбачені вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Частиною 1 ст. 57 Лісового кодексу України встановлено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Стаття 20 Земельного кодексу України визначає, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

У відповідності до ч. 4 ст. 121 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 121 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частинами 3 та 4 ст. 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Частиною 5 ст. 149 Земельного кодексу України встановлено, що районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо), крім випадків, визначених частиною 9 цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами 5, 9 цієї статті.

У відповідності до п.12 "Перехідних положень" Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Таким чином, голова Рахівської районної державної адміністрації, приймаючи оскаржуване розпорядження вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому питання вилучення земельної ділянки належало до компетенції Закарпатської обласної державної адміністрації.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов висновку, що голова Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, приймаючи розпорядження № 584 від 27.09.2010 року "Про вилучення земельної ділянки" вийшов за межі своєї компетенції та виніс оскаржуване розпорядження в порушення вимог, що передбачені ст. 20, ч. 4 ст. 142, ч.ч. 5, 6 ст. 149 Земельного кодексу України, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 31, п.2 ч. 1 ст. 32, ст. 57 Лісового кодексу України, ст.ст. 6, 21, 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення нормативно-правових актів, суд приходить висновку, що у даному випадку відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, що визначений законами України та Конституцією, а тому оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовних вимог позивача про повернення земельної ділянки площею 0,26 га, яка розташована за адресою смт. Виликий Бичків за межами населеного пункту Рахівського району Закарпатської області у власність держави то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом в ході судового розгляду оскаржуване позивачем розпорядження відповідача № 584 від 27.09.2010 року "Про вилучення земельної ділянки" не було реалізовано у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність реалізації відповідачем на час розгляду даної справи вилучення вищевказаної земельної ділянки і перехід її у власність або інше користування третім особам, зокрема переведення даної земельної ділянки у землі запасу Великобичківської селищної ради, для сільськогосподарського призначення.

Це підтверджується і наявним в матеріалах справи листом Управління держгеокадастру у Рахівському районі Закарпатської області від 13.04.2016 року № 28-706-99.3-1144/2-16 на лист Тячівської місцевої прокуратури згідно якого встановлено, що станом на 13.04.2016 року відсутня інформація про зареєстроване право за громадянином ОСОБА_1., якому на підставі оскаржуваного розпорядженням відповідача така мала передаватися для ведення особистого селянського господарства.

Також слід зазначити, що статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністерств України.

Згідно державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000380 Великобичківському державному лісомисливському підприємству Рахівською районною Радою народних депутатів Рахівського району Закарпатської області надано у постійне користування 47848,4 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення лісового господарства відповідно до розпорядження Рахівської райдержадміністрації від 18 грудня 1996 року № 359 (том І, а.с. 20).

Як встановлено судом, зміни в землекористуванні до державного акта на право постійного користування землею "Великобичківське ЛМГ" (серія І-ЗК № 000380 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 147 від 18.12.1996 року) щодо вилученої території не вносились (том І, а.с. 19-23).

Таким чином дана земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем і на час розгляду справи в суді знаходиться у користуванні Великобичківського державного лісомисливського підприємства на умовах діючого акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000380, доказів про скасування або визнання такого недійним в матеріалах справи не має та сторонами суду не надано.

Враховуючи вище викладене, а також те, що у зв'язку з визнанням протиправним та скасуванням оскаржуваного позивачами рішення відновлюється стан який діяв до моменту прийняття такого рішення відповідачем та як таке оскаржуване рішення не реалізовано у встановлений законом спосіб, а спірна земельна ділянка не вибула з державної власності поза волею власника, суд вважає, що позовні вимоги про повернення вищевказаної земельної ділянки у власність держави є безпідставними та необґрунтованими і в цій частині такі не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160, 161, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Великобичківське лісомисливське господарство" до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача - Великобичківська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, про скасування розпорядження - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 27.09.2010 року № 584 "Про вилучення земельної ділянки".

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя C.А. Гебеш