Справа № 2а-17588/12/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2016 року № 2а-17588/12/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця"

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області

про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення коштів в сумі 48078,06 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2012 р. позивач Державне територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якій просив:

- визнати протиправними бездіяльність відповідача в частині невиконання вимог п. 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, а саме, не реєстрації за період з 01.06.2012 по 31.10.2012 додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по Тиврівському району за цей же період та не надсилань інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Тиврівської районної державної адміністрації;

- визнати протиправними дії відповідача в частині неповної сплати позивачу витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.06.2012 по 31.10.2012;

- стягнути з відповідача на користь позивача 48078,06 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.06.2012 по 31.10.2012.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2013 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 р., позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області щодо невиконання вимог п. 6 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, в частині не реєстрації за період з 1 червня 2012 року по 31 жовтня 2012 року додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян по Тиврівському району за період з 1 червня 2012 року по 31 жовтня 2012 року та в частині не надсилання інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Тиврівської районної державної адміністрації. Зобов'язано відповідача надіслати фінансовому органу Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області уточнену інформацію про фактично нараховані суми витрат понесені залізницею на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 1 червня 2012 року по 31 жовтня 2012 року. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.02.2016 р. № К/800/23815/13 рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" до управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області про стягнення витрат, понесених на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 1 червня 2012 року по 31 жовтня 2012 року скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2016 р. справу №2а-17588/12/2670 для здійснення нового судового розгляду прийнято до провадження суддею Добрянською Я.І. та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.04.2016 р. представники позивача викладені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові пояснення з урахуванням мотивів суду касаційної інстанції у справі.

Між тим, представником позивача заявлено клопотання про продовження розгляду справи у письмовому провадженні, проти задоволення якого представник відповідача не заперечував, з огляду на що, суд задовольнив дане клопотання та, керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України, продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Отже, розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства та позицію судів вищих інстанцій з приводу такого спору Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.01.2012 р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" та управлінням праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області укладено договір про розрахунки за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору перевізник зобов'язаний забезпечити безкоштовний проїзд пільгових категорій громадян згідно з чинним законодавством України та кожного місяця до 25 числа надавати за поточний місяць в управління праці та соціального захисту населення розрахунки за встановленою формою " 2 - Пільга" щодо вартості послуг, наданих пільговикам та акт звірки розрахунків за формою " 3 - Пільга".

В свою чергу, замовник (відповідач), згідно з п. 2.2.3 вказаного договору, зобов'язаний компенсувати перевізнику витрати за перевезення пільгових категорій громадян в сумі 175651 грн. на 2012 рік, яка передбачена кошторисом 2012 року, спрямованим на ці цілі та затвердженою рішенням Тиврівської районної ради від 05.01.2012.

Позивач в особі відокремленого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень з червня по жовтень 2012 року надавав послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції Тиврів.

На підтвердження розміру витрат на перевезення пасажирів, що користуються пільгами, сторонами складено акти звірки розрахунків за вказані місяці 2012 року, крім того, позивачем подано до управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області звіти з перевезення пасажирів, які мають право безкоштовного проїзду в приміському сполученні Тиврівського району Вінницької області за червень-жовтень 2012 року.

Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області, в свою чергу проводило відшкодування за надані позивачем послуги з перевезення пільгових категорій громадян відповідно до укладеного договору та в межах виділених помісячних бюджетних асигнувань, тобто, як зауважено судом касаційної інстанції у справі, взяті на себе згідно з договором про розрахунки від 05.01.2012 р. зобов'язання перед залізницею Тиврівська районна державна адміністрація Вінницької області виконала у повному обсязі.

Разом з тим, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Вищим адміністративним судом України наголошено, що вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення понесених витрат, суди першої та апеляційної інстанцій в порушення вимог ст. 76 КАС України належним чином не перевірили доводів позивача про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади (відповідача), що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, що протиправні дії та бездіяльність відповідача призвели до виникнення вказаної заборгованості і порушення прав позивача.

Згідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Як зазначено у позовній заяві та не спростовано відповідачем, позивачем на адресу останнього щомісячно з червня по жовтень 2012 року здійснювалось надсилання відповідачу облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного бюджету, всього на суму 99561,77 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, а також беручи до уваги висновки, мотиви та межі розгляду даної адміністративної справи, визначені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 02.02.2016 р. №К/800/23815/13, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині, скерованій судом касаційної інстанції для нового розгляду, зважаючи на наступне.

Абзацом 5 п. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI (далі - БК) встановлено, що до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення по державним програмам соціального захисту щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 БК видатки місцевих бюджетів, передбачені у п. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256 затверджено "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок №256).

Пунктом 2 Порядку №256 встановлено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 4 Порядку №256 перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 БК розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Відповідно до абз. 8 п. 6 Порядку №256 у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, сума до відшкодування за наданими представником позивача до суду документами перевищує розмір затверджених на вказаний період субвенцій.

При цьому наявними у справі копіями розрахунків, актів звіряння для проведення розрахунків по погашенню заборгованості місцевих бюджетів за пільговий проїзд залізничним транспортом окремих категорій громадян підтверджується погодження відповідачем сум компенсації.

Так, зокрема, за червень 2012 р. сума компенсації становить 15968 грн., за липень 2012 р. - 15968 грн., за серпень 2012 р. - 15968 грн., за вересень 2012 р. - 15968 грн., за жовтень 2012 р. - 15968 грн., тобто всього - 79840 грн.

В той же час, як йдеться у позовній заяві та не спростовано відповідачем, відшкодування останнім збитків від перевезення пільгових категорій громадян здійснено не у повному обсязі.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізничним транспортом по Тиврівському району Вінницької області за червень-жовтень 2012 р. по Жмеринській дирекції залізничних перевезень (а.с. 25) протягом червня-жовтня 2012 р. залізничним транспортом приміського сполучення по Тиврівському району надано послуг по перевезенню окремих категорій громадян на загальну суму 127918,06 грн.

В той же час відповідачем фактично відшкодовано за надані послуги з перевезення окремих категорій громадян суму коштів в розмірі 79840 грн., з огляду на що заборгованість, яку і заявлено до стягнення позивачем в рамках даної адміністративної справи, за визначений у позовній заяві період становить 48078,06 грн.

Разом з тим, приймаючи рішення у даній справі в порядку нового розгляду, суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними. Виходячи із наведеного висновку, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

А відтак, беручи до уваги встановлені судами всіх інстанцій обставини, а також обставини, встановлені судом під час нового розгляду справи, враховуючи межі нового розгляду даної адміністративної справи, визначені Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 02.02.2016 р. №К/800/23815/13, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 48078,06 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.06.2012 по 31.10.2012.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявного у справі платіжного доручення від 18.12.2012 р. №7486 за звернення із позовною заявою у справі позивачем сплачено судовий збір в сумі 480,78 грн.

В той же час, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.01.2013 р. у справі №2а-17588/12/2670 зобов'язано відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в сумі 16,09 грн. на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунків Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області (23300, Вінницька обл., смт. Тиврів, вул. Леніна, 32; ) за рахунок бюджетних асигнувань. В цій частині рішення суду залишилось без змін.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача судовий збір в сумі 464,69 грн. (480,78 - 16,09).

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області на користь Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" 48078,06 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.06.2012 р. по 31.10.2012 р. задовольнити.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області на користь Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" 48078,06 грн. (сорок вісім тисяч сімдесят вісім гривень 06 копійок) витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.06.2012 р. по 31.10.2012 р.

3. Судові витрати в сумі 464,69 грн. присудити на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська