Справа № 810/703/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про вжиття заходів забезпечення позову

26 квітня 2016 року №810/703/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ТОВ "ЕДЕМ-АВТО" №64 від 21.04.2016 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕДЕМ-АВТО" до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, керівник наказ 1-к від 02.06.2008

ОСОБА_2, довіреність №17 від 25.02.2016

ОСОБА_3, довіреність №18 від 01.03.2016

ОСОБА_4, довіреність №18 від 01.03.2016

від відповідача: ОСОБА_5, довіреність №28/9/10-13-10-25 від 21.04.2016

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕДЕМ-АВТО" з позовом до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №810/703/16, закінчено підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ ЕДЕМ-АВТО про вжиття заходів забезпечення позову.

25.04.2016 представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про забезпечення позову №64 від 21.04.2016, в якому позивач просить постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваних податкових повідомлень-рішеня № від 27.01.2016, № від 27.01.2016, № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №810/703/16.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 розгляд клопотання ТОВ "ЕДЕМ-АВТО" №64 від 21.04.2016 про забезпечення позову призначено на 26 квітня 2016 року.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову позивач зазначає, що всупереч того, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу були оскаржені у судовому порядку, тобто визначені грошові зобовязання є неузгодженими в силу положень статті 56 Податкового кодексу України, тривають неодноразові порушення вимог законодавства та здійснюються заходи щодо примусового погашення податкового боргу за рахунок майна позивача, доказом чого є прийняття відповідачем податкової вимоги від 23.03.2016 №1364-23.

Позивач зазначає, що відповідно до вищевказаної податкової вимоги загальна сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязанням, включаючи штрафні (фінансові) санкції та пеню, нараховану на нього, складає 709216,80 грн.

Позивач також зазначає, що усі податкові зобовязання, які визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу, що оскаржуються позивачем у судовому порядку та які при попередньому розгляді клопотання про забезпечення позову відповідач самостійно визнавав неузгодженими, внаслідок чого було відмовлено у задоволенні попереднього клопотання про забезпечення позову, відповідач на даний момент вважає вже узгодженими.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач не тільки визнав узгодженими податкові зобовязання, що нараховані спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу, а й здійснив на підставі таких рішень нарахування та відображення грошових зобовязань позивача у картках особового рахунку позивача, підтвердженням чого є виписки з інтегрованих карток платника податків на позивача.

Таким чином, позивач зауважує, що внаслідок грубого порушення приписів Податкового кодексу України та власних свідчень й тверджень щодо неузгодженості зобовязань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу відповідач власними діями призвів до виникнення у позивача податкового боргу та, як наслідок, до виникнення підстав для податкової застави на майно позивача, а тому існує реальна загроза для подальшої діяльності позивача, що може мати наслідком як обмеження/ускладнення діяльності, так і її зупинення через неможливість вільно користуватись власним майном/активами, на які відповідач через власні протиправні дії розповсюдив податкову заставу.

При цьому позивач зазначає, що у нього не існує можливостей відновити власні права та протидіяти податковій заставі, оскільки ці питання є наслідком нарахування податкових зобовязань за оскаржуваними спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу, які наразі розглядаються судом по суті, а судове рішення по справі не ухвалене, а тому можливим способом захисту прав та інтересів позивача, є саме призупинення та обмеження відповідача у діях щодо визнання узгодженими зобовязань позивача за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу.

З огляду на це позивач вказує, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також очевидними є ознаки протиправності рішень субєкта владних повноважень ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, тому наявні всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні 26.04.2016 представники позивача клопотання про забезпечення позову підтримали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні 26.04.2016 представник відповідача проти клопотання про забезпечення позову заперечував та просив у задоволенні клопотання відмовити.

Розглядаючи клопотання позивача про забезпечення позову по суті суд зазначає таке.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з приписами частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства Україна суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи вищевказане, підставами для вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову є висновок суду про :

- наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинин 3, 4 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України способами забезпечення позову є зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, чи його окремих положень, що оскаржуються або заборона вчиняти певні дії.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 1 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 р. № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вказано вище, позивач, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначив про те, що на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу відповідачем може бути примусово стягнуто з позивача суму недоїмки по податках та нараховані штрафні санкції, більш того відповідачем визначені грошові зобовязання були внесені до інтегрованих карток платника податку як узгоджені грошові зобовязання та виставлено податкову вимогу про сплату боргу, з приводу чого суд зазначає таке.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Разом з тим, згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковим боргом визнається сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 ПК України).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Відповідно до абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином суд зазначає, що контролюючі органи мають право здійснювати заходи щодо примусового стягнення податкового боргу з платника податків, зокрема, звертатись до суду з позовом до платника податків про стягнення коштів, які перебувають у його власності, а разі їх недостатності шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

В той же час суд звертає увагу, що обовязковою передумовою для здійснення вищевказаних заходів контролюючим органом є наявність у платника податків податкового боргу, тобто суми грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого у порядку оскарження.

Суд зазначає, що згідно з п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абз.4 п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Зі змісту позовних вимог ТОВ Едем Авто вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016, якими Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області позивачу було донараховано грошове зобовязання на загальну суму 652578,00 грн.

Враховуючи вищевказані положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що звернення позивача з позовною заявою до суду щодо оскарження вищевказаних рішень відповідача веде до того, що нарахована податковим органом сума коштів за оспорюваними рішеннями є неузгодженим грошовим зобовязанням, що в розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України свідчить про відсутність податкового боргу.

В той же час судом встановлено, що 15.03.2016 до інтегрованих карток платника податків позивача з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств та податку на доходи фізичних осіб були внесені відомості щодо узгоджених грошових зобовязань, визначених на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №, №, № від 27.01.2016, а такі грошові зобовязання були включені до складу грошових зобовязань позивача (а.с.246-248).

Більш того судом встановлено, що ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області виставлено ТОВ «ЕДЕМ-АВТОМ» податкову вимогу (форми «Ю») №1364-23 від 23.03.2016, в якій зазначено, що станом на 22.03.2016 сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязання становить 709216,80 грн.,в тому числі з податку на доходи фізичних осіб 19108,00 грн., з податку на прибуток підприємств 422029,36 грн., з податку на додану вартість 268079,44 грн. (а.с.244).

Крім того, вказаною податковою вимогою попереджено позивача, що починаючи з 16.03.2016, на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України; вимагається терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та пеню, нараховану на нього (за їх наявності); застережено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу; можливий термін проведення публічних торгів з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків податкової вимоги.

Судом встановлено, що 21.03.2016 відповідачем було виключено з інтегрованих карток платника податків позивача з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств відомості щодо узгоджених грошових зобовязань на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішення №, № від 27.01.2016, що були внесені 15.03.2016, у звязку з запізненням надходження ухвали Київського окружного адміністративного суду у справі №810/703/16 від 29.02.2016.

Більш того, суд зазначає, що відомості щодо узгоджених грошових зобовязань на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2016 з інтегрованої картки платника податків позивача з податку на доходи фізичних осіб станом на 19.04.2016 відповідачем не було виключено.

В той же час суд звертає увагу на те, що ухвалу Київського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі №810/703/16 від 29.02.2016, разом з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2016 про закінчення підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду і копією адміністративного позову ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» з доданими до нього матеріалами отримано відповідачем 29.02.2016, що підтверджується особистою розпискою уповноваженого представника ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_6 (довіреність №9/10-13-10-25 від 14.12.2015) від 29.02.2016 (а.с.128).

Таким чином суд зазначає, що ще 29.02.2016 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області була обізнана про судове оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016 та відповідно відповідачу з 29.02.2016 було відомо про неузгодженість визначених податкових зобовязань згідно оспорюваних у справі рішень, а тому суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно внесено відомості до інтегрованих карток платника податків позивача.

Відповідно до положень статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Підпунктом 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 ПК України встановлено, що право податкової застави виникає у раз несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (п. 89.2 ст. 89 ПК України).

Суд зазначає, що не зважаючи на оскарження позивачем у судовому порядку податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016 та за відсутності у позивача податкового боргу, відповідачем були внесені відомості про узгодження визначених грошових зобовязань та здійснені заходи направлені на примусове стягнення податкового боргу, зокрема, відповідачем виставлено податкову вимогу №1364-23 від 23.03.2016, у звязку з чим майно позивача передано у податкову заставу.

При цьому прийняття такої податкової вимоги та передання майна позивача у податкову заставу надає право ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області здійснювати заходи щодо примусового стягнення податкового боргу у сумі 709216,80 грн., зокрема, відповідач має право на: опис та продаж майна позивача, що передається в податкову заставу; застосування адміністративного арешту майна позивача з накладенням обтяжень на таке майно позивача; звернення до суду з позовом про стягнення коштів, які перебувають у його власності тощо.

Приймаючи до уваги, що до ухвалення рішення в адміністративній справі суд не може заздалегідь надавати правову оцінку доказам у справі щодо правомірності та законності оспорюваних податкових повідомлень-рішення від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016, якими визначено грошові зобовязання позивачу, вчинення відповідачем до ухвалення судового рішення у справі №810/703/16 будь-яких дій, направлених на погашення податкових зобовязань, визначених на підставі вказаних спірних рішень, призведе до порушення права позивача вільно та на власний розсуд розпоряджатись належним йому майном в період оскарження рішень контролюючого органу та неузгодженості визначених грошових зобовязань, а стягнення грошових коштів чи реалізація майна позивача в рахунок погашення податкового боргу призведе до того, що захист прав та інтересів може стати неможливим або занадто ускладненим.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне клопотання позивача про забезпечення позову задовольнити та вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016, прийнятих ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області та заборонити ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області вчиняти будь-які дії, направлені на погашення податкових зобовязань, визначених на підставі податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016.

У судовому засіданні 26.04.2016 були проголошені вступна та резолютивна частини ухвали. Повний текст ухвали був виготовлений та підписаний 26.04.2016.

Керуючись ст.117, 118, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ТОВ «ЕДЕМ-АВТО» №64 від 21.04.2016 про забезпечення позову - задовольнити.

2. Зупинити дію податкових повідомлень-рішень від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016, звимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016, прийнятих ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

3. Заборонити ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області вчиняти будь-які дії, направлені на погашення податкових зобовязань, визначених на підставі податкових повідомлень-рішення від 27.01.2016 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій № від 27.01.2016 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.01.2016.

4. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кушнова А.О.