Справа № 808/6314/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2016 р. м. Київ К/800/1549/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, третя особа: Шевченківський відділ ДВС Запорізького МУЮ, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області, третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про визнання протиправною і скасування вимоги відповідача про сплату боргу від 06.04.2012 №Ф4; зобов'язання відповідача припинити нараховування та стягнення єдиного соціального внеску позивачу як особі, що перебуває на пенсії за віком, будучи фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю оскаржуваної вимоги як такої, що винесена відповідачем всупереч положенням частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області відносно ОСОБА_2, яка обрала спрощену систему оподаткування і яка є пенсіонеркою за віком, здійснити оплату недоїмки на підставі прийнятої відповідачем вимоги від 06.04.2012 №Ф4 в сумі 2312,07 грн.; скасовано вимогу від 06.04.2012 №Ф4 про сплату недоїмки.

У поданій касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник внесків в УПФУ в Василівському районі Запорізької області 08.04.2005 за № 08/11-4979.

У квітні 2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області сформована вимога від 06.04.2013 № Ф-4 про сплату боргу, якою вимагалось від позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 2 312,07 грн.

Вважаючи зазначену вимогу незаконною з мотивів відсутності у неї в силу частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з наявності у спірних правовідносинах у позивача обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок за період з 01.01.2011 по 31.07.2011.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в силу положень частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач звільнена від обов'язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у тому числі, за спірний період.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 2-14 ч.1 цієї статті, є застрахованими особами відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з 01.01.2011 по 31.07.2011 у позивача утворилась недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 2312,07 грн.

Оскільки сума недоїмки позивачем самостійно сплачена не була, відповідачем винесено спірну вимогу про сплату боргу.

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що в силу положень частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач, як пенсіонер за віком та фізична-особа підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, звільнена від нарахування та сплати єдиного внеску обґрунтовано не взяті судом першої інстанції до уваги, з огляду на наступне.

У 2011 році статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» згідно Закону № 3609-VІ від 07.07.2011 було доповнено частиною 4 наступного змісту «Особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Вказані зміни набули чинності з 06.08.2011, а тому саме з вказаної дати позивач втратила обов'язок нараховувати та сплачувати єдиний внесок.

Оскільки спірна вимога сформована відповідачем за період з 01.01.2011 по 31.07.2011, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, зважаючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року скасувати, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: