Справа № 804/14278/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 31 березня 2016 року прибули представники відповідача.
Позивач належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, уповноваженого представника не направив.
У судовому засіданні 31 березня 2016 року судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, з урахуванням вимог ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п., п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, ст. 13 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно наказу Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23.06.2015 № 574, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб та спеціальних перевірок управління доходів і зборів з фізичних осіб Дніпродзержинської ОДПІ Галабурдою Кирилом Юрійовичем проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_4) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 24.01.2012 р. по 24.06.2015 р.
Копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23.06.2015 року № 574 та направлення на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 23.06.2015 року № 374 вручено особисто ФОП ОСОБА_1 24.06.2015 року.
Перевірку проведено з відома та в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
За результатами перевірки складено акт № 1621/252/04-03-17-01/НОМЕР_4 від 07.07.2015 року, в якому зафіксовані наступні порушення:
- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі;
- пп. 177.5.2, п. 177.5 ст. 177 та пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 рік;
На підставі акту перевірки № 1621/252/04-03-17-01/НОМЕР_4 від 07.07.2015 року відповідачем прийнято:
Вважаючи рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області протиправним, позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими є податкові органами - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.
Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Дніпродзержинська ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції та аналогічним вимогам статей 20 та 21 Кодексу. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.
Ст. 20 Податкового кодексу України визначено права податкових органів, нормами ст.21 ПКУ передбачені обов'язки і відповідальність посадових осіб контролюючих органів, де зокрема визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватись Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно ст. 75 Податкового кодексу України, податкові органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться податковими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на податкові органи.
З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована Царичанською районною державною адміністрацією 24.01.2012 року, отримала свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_5, на податковому обліку в Дніпродзержинській ОДПІ (Царичанське відділення) перебуває з 26.01.2012 року.
При перевірці було використано реєстраційні дані, Книга обліку доходів та книга обліку доходів і витрат, податкова звітність, відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за перевіряємий період, Лист ТОВ «Дружба» від 09.06.2015 року.
Вказаних документів позивачем також не надано й до суду.
Перевіркою дотримання вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов'язаних із обчисленням і сплатою податків (єдиного внеску, зборів), ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено порушення п.44.1, п. 44.3, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки документів у повному обсязі, а саме: документів, що підтверджують витрати.
Так, відповідно до п.п. 16.1.12. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
Згідно із пп. 16.1.5 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу Украйни, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.3. ст. 44 Податкового кодексу Украйни, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового Кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Перевіркою встановлено, що в період з 24.01.2012 року по 30.06.2012 року ФОП ОСОБА_1 знаходилась на загальній системі оподаткування, діяльність не здійснювала, доходів не отримувала; з 01.07.2012 року по 30.06.2014 року знаходилась на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2 група) та здійснювала такі види діяльності: з КВЕД 45.20 - Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. З 01.07.2014 року по 24.06.2015 року також знаходилась на загальній системі оподаткування, діяльність не здійснювала, доходів не отримувала.
Окрім цього, з пояснень ФОП ОСОБА_1 від 02.06.2015 року, долучених до матеріалів справи, вбачається, що дійсно у 2 кварталі 2013 року позивач мала взаємовідносини з ТОВ «Дружба» (код 30699144) на суму 2830,00 грн., а саме з надання послуг по ремонту салону автомобіля.
З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «Дружба» на момент здійснення виплати (21 червня 2013 року) на користь ФОП ОСОБА_1, було платником фіксованого сільськогосподарського податку згідно з п. 301.1 ст. 301 розд. гл.2 XIV Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що згідно із п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, до платників єдиного податку, які відносяться до другої групи, належать фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
- обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.
При цьому, поняття «населення» у розумінні п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України не є специфічним, а використовується у загальному значенні.
Населення - це сукупність людей, які перебувають у межах даної держави і підлягають її юрисдикції. До складу населення входять громадяни даної держави, іноземні громадяни, які живуть у цій державі тривалий час, особи без громадянства та особи з подвійним і більше громадянством.
Дія п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи.
Таким чином, фізична особа-підприємець - платник єдиного податку другої групи не має права надавати послуги, у тому числі побутові, суб'єктам господарювання, які не є платниками єдиного податку, та фізичним особам, які здійснюють незалежну професійну діяльність.
Платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до Податкового кодексу України за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій (п. 300.1 ст. 300 ПКУ).
Згідно із п.п. 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбілася зміна організаційно-правової форми.
Відповідно до п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених гл. 1 розд. XIV ПКУ, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Отже, платник єдиного податку першої або другої групи для надання послуг іншим особам, ніж передбачено умовами застосування вказаних груп, повинен здійснити перехід на застосування іншої ставки (третя групи платників єдиного податку) на умовах, встановлених п.п. 298.1.5 п. 298.1 ст. 298 ПКУ.
Якщо платник не здійснив перехід на застосування іншої ставки та надав послуги іншим особам, ніж передбачено умовами застосування першої або другої групи платників єдиного податку, то контролюючий орган, який під час проведення перевірки виявив вищезазначені порушення, має право анулювати реєстрацію такого платника єдиного податку на підставі акта перевірки. При цьому такий платник зобов'язаний перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПКУ.
Отже, у зв'язку із тим, що ФОП ОСОБА_1 в II кварталі 2013 року здійснювала господарську діяльність з надання послуг ремонту сидіння автомобіля «Тойота» (іншим особам, ніж передбачено умовами застосування вказаних груп), та відповідно до п.п. 298.1.5 п. 298.1 ст. 298 та п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України підприємець повинна була з III кварталу 2013 року самостійно перейти на застосування іншої ставки (третьої групи платників єдиного податку) або відмовитись від спрощеної системи оподаткування та перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, проте, ФОП ОСОБА_1 не здійснила перехід на застосування іншої ставки (третьої групи платників єдиного податку) та не відмовилась від спрощеної системи оподаткування з II кварталу 2013 року, чим, в свою чергу, порушила п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 , п.п. 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.
Подання податкової декларації про майновий стан та доходи передбачено п. 177.5 ст. 177 та пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці подають до органу державної податкової служби податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду
Згідно п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Відповідно до пп. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.
З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 не було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, та, як наслідок, позивачем було порушено пп. 177.5.2, п. 177.5 ст. 177 та пп. 49.18.5 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України.
Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається Законом України від 08.07.2010 р. № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями).
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Законом № 2464-VІ передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи- підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 розділу III Закону № 2464-VІ, фізичні особи-підприємці єдиний внесок нараховують на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір.мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Згідно п. 11 ст. 8 розділу III Закону № 2464-VІ, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У відповідності до ч. 3 ст. 7 розділу III Закону № 2464-VІ, нарахування єдиного внеску. здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини першої ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, стягнення судового збору в таких випадках не передбачено.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський