Справа № 180/3130/15-а (2-а/180/71/15)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2016 рокусправа № 180/3130/15-а (2-а/180/71/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

позивач: ОСОБА_1

представника відповідача: Кисельової Олени Євгеніївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганці Дніпропетровської області про визнання бездіяльності неправомірною

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 16.10.2015 року з заявою в порядку ст. 267 КАС України щодо судового контролю за виконанням судових рішень.

Просив визнати бездіяльність відповідача щодо часткового невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року в частині не проведення йому перерахунку доходу за період з 01 січня 2001 року по 23 червня 2009 року у відповідності до ч.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» неправомірною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду задоволено апеляційну скаргу, серед інших вимог, зобов'язано відповідача провести перерахунок його пенсії з 02 грудня 2013 року та перерахувати його дохід за період з 01 січня 2001 року по 23 червня 2009 року у відповідності до ч.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», однак дана вимога відповідачем не виконана, а дохід за вказаний період не перераховано.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10.11.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області проводилась перевірка пенсійної справи ОСОБА_1, щодо повноти та правильності виконання рішення суду, яким констатовано факт правильності проведення нарахування та виконання постанови суду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовані тим, що постанова по справі № 180/1705/14-а Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015р. не виконана в повному обсязі через протиправні дії відповідача. Зазначає, що державним виконавцем не надіслано йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження; виконавче провадження закрито, хоча постановою суду апеляційної інстанції (від 15.01.2015 року) покладено обов'язок на відповідача провести перерахунок доходів позивача за період з 01.01.01 р. по 23.06.09 р.

Відповідачем надано заперечення та доповнення до заперечень на апеляційну скаргу, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що постанова суду апеляційної інстанції (від 15.01.2015 року), на яку посилається позивач, скасована Вищим адміністративним судом України 09.02.2016 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що постанова суду апеляційної інстанції від 15.01.2015 року, на яку посилається позивач, скасована Вищим адміністративним судом України 09.02.2016 року. А рішенням суду першої інстанції (Постанова Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2014 року) в задоволенні позову відмовлено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року (якою відмовлено в задоволенні позову) скасовано, адміністративний позов задоволено частково, зокрема зобов'язано Управління ПФУ провести перерахунок пенсії позивача з 02 грудня 2013 року та перерахувати його дохід за період з 01 січня 2001 року по 23 червня 2009 року у відповідності до ч.3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» (а.с. 49-53).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Одним із основних принципів адміністративного судочинства є обов'язковість судових рішень.

В частина х 2, 3 ст. 14 КАС України зазначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Стаття 267 КАС України, на підставі якої звернувся з заявою ОСОБА_1, передбачає дві форми контролю адміністративного суду за виконанням судових рішень в адміністративних справах:

1. Судовий контроль за ініціативою суду, що ухвалив відповідне судове рішення;

2. Судовий контроль за ініціативою осіб, які беруть участь у справі, чи інших заінтересованих осіб.

3. Ці форми контролю відрізняються як ініціатором, так і предметом контролю і процесуальним інструментарієм.

Так, в силу ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений строк звіт про виконання судового рішення - це перша форма судового контролю.

Також, контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється через розгляд адміністративними судами адміністративних справ - це друга форма судового контролю.

Так, в порядку ч. 9 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якого ухвалено постанову суду, має право надати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах також здійснюється через розгляд адміністративними судами адміністративних позовів стосовно рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби за правилами ст. 181 КАС України. такий контроль здійснюється внаслідок звернення до адміністративного суду з новим адміністративним позовом учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій.

Позивачем ОСОБА_1 ініційований судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом подання заяви до адміністративного суду в порядку ст. 267 КАС України. При цьому, подача такої заяви має свої особливості.

Так, заява, у відповідності до абз. 6 ч. 9 зазначеної статті, може бути подана протягом 10 днів з дня, коли позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що заява позивачем подана до суду 16.10.2015 року (а.с. 2). При цьому, як зазначає позивач в позові, він одержав 16.07.2015 року у державного виконавця копії постанов про відкриття та закриття виконавчого провадження. Дії державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження в 10-ти денний строк (починаючи з дати одержання постанови 16.07.2015 року) не оскаржував.

Натомість, звернувся до відповідача (УПФ) зі скаргою про неповне виконання судового рішення, у зв'язку з чим Управлінням ПФУ була надана йому відповідь від 07.08.2015 року № К-26 (а.с. 15-18). Вказана відповідь вручена позивачу 10.08.2015 року, про що позивач зазначає в позові. Отже, 10.08.2015 року позивач вже міг бути обізнаний про можливе порушення його прав, зазначаючи в позові, що відповідь Управління ПФУ суперечила резолютивній частині судового рішення. Натомість, в 10-ти денний строк з заявою щодо контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 267 КАС України до адміністративного суду (починаючи з 10.08.2015) не звернувся.

В заяві позивач зазначив, що 17.08.2015 року він звернувся до Управління державної виконавчої служби зі скаргою, що виконавче провадження закрито на підставі листа боржника, в скарзі просив скасувати постанову про закриття виконавчого провадження. При цьому, з листа від 02.09.15 року №К-1661-02, який позивачу фактично було вручено 30.09.2015 року, його повідомлено про відсутність підстав для задоволення скарги. Таким чином позивач визначився, що саме 30.09.2015 року він дізнався про порушення прав.

Заявник просив поновити строк для звернення для звернення з заявою, передбаченою ст. 267 КАС України. Однак, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з позовом у відповідності до ст. 100 КАС України, а посилання заявника та представника відповідача на ст. 267 КАС України визначив помилковим.

Натомість, з такою позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, оскільки у відповідності до абз. 6 ч. 9 статті 267 КАС України, заява може бути подана протягом 10 днів з дня, коли позивач дізнався, або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у разі невідповідності заяви вказаним в ч. 9 статті 267 КАС вимогам, заява повертається заявнику.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що з урахуванням необізнаності позивача (заявника) в юридичних питаннях та процесуальних строках, звертаючи увагу на поважний вік позивача та його прагнення здійснити контроль за виконанням судового рішення, можна відновити позивачу строк, встановлений ст. 267 КАС України, натомість не можна погодитися з помилковою позицією суду першої інстанції щодо строків звернення до суду у відповідності до ст. 100 КАС України та ст. 267 КАС України.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача надано до матеріалів справи Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 року, згідно якої постанова суду апеляційної інстанції від 15.01.2015 року, (на яку посилається позивач), скасована. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в районах Крайньої півночі з 1 січня по 11 жовтня 1991 року. В решті позовних вимог залишено в силі Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2014 року.

Отже, на даний час відпали підстави для судового контролю в порядку ст. 267 КАС України щодо виконання рішення суду апеляційної інстанції (від 15.01.2015 року), оскільки рішення апеляційної інстанції від 15.01.2015 року скасоване ухвалою вищестоящої інстанції.

Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Однак, на думку колегії суддів апеляційної інстанції постанова суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки суд першої інстанції по суті правильно вирішив питання, але з помилковим застосуванням норм процесуального права, про що зазначено вище.

Згідно ч. 10 ст. 267 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача, суд залишає заяву без задоволення. А у разу наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, передбачених ч. 2 ст. 162 КАС України.

Така постанова може бути оскаржена лише в апеляційному порядку.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року - змінити, виключити з резолютивної частини слова: «за пропуском строку звернення до суду з позовом».

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун