Справа № 872/4498/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2016 рокусправа № 808/9315/14 (ДО/8080/1288/14)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік-Лайф ЛТД» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2015 р. в справі № 808/9315/14 за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік-Лайф ЛТД» про стягнення коштів з рахунків платника податків,

ВСТАНОВИВ:

Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - Маріупольська ОДПІ) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік-Лайф ЛТД» про стягнення з рахунків платника податків коштів в рахунок погашення податкового боргу з земельного податку в розмірі 23973,75 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2015 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову, закрити провадження у справі через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає про неповідомлення судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, вказує на неврахування судом приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у відповідача обліковується податковий борг перед бюджетом з земельного податку з юридичних осіб у розмірі 23973,75 грн., який складається із суми самостійно задекларованого податкового зобов'язання та пені. Так, 18.02.2014 р. відповідачем контролюючому органу подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № за звітний 2014 рік, в якій відповідачем самостійно задекларовано податкове зобов'язання на загальну суму 38051,08 грн., яка повинна сплачуватися щомісячно (рівними частками) у сумі 3170,92 грн. Крім того, відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України позивачем нарахована пеня у розмірі 114,62 грн.

З урахуванням наявної у відповідача переплати у розмірі 8,23 грн., часткової сплати на суму 1500 грн., податкове зобов'язання відповідача із земельного податку з юридичних осіб за період з березня по жовтень 2014 року становить 23 973,75 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем у строки та порядку, які встановлені податковим законодавством, узгодженої суми податкового зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 23973,75 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, ТОВ «Тропік-Лайф ЛТД» перебуває на податковому обліку у Маріупольській ОДПІ як платник земельного податку.

Згідно з даними облікової картки відповідач має податковий борг по земельному податку з юридичних осіб, який виник внаслідок несплати відповідачем самостійно узгодженої суми податкового зобов'язання у зв'язку з поданням 18.02.2014 р. контролюючому органу податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № за звітний 2014 рік, в якій відповідачем самостійно задекларовано податкове зобов'язання на загальну суму 38051,08 грн., яка повинна сплачуватися щомісячно (рівними частками) у сумі 3170,92 грн.

Крім того, відповідно до пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України позивачем нарахована пеня у розмірі 114,62 грн.

З урахуванням наявної у відповідача переплати у розмірі 8,23 грн., часткової сплати на суму 1500 грн., податкове зобов'язання відповідача із земельного податку з юридичних осіб за період з березня по жовтень 2014 року становить 23973,75 грн.

На виконання вимог п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України з метою вжиття заходів щодо погашення податкового боргу позивачем сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу № 582-15 від 03.06.2014 р. Відповідачем дана вимога отримана 03.06.2014 р.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як встановлено п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

За приписами п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що згідно з п. 95.1, п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь бюджету сума податкового боргу в розмірі 23973,75 грн.

Доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким передбачено звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів вважає необґрунтованими.

02.09.2014 р. Верховною Радою України прийнято Закон «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності 15.10.2014 року (далі - Закон № 1669), статтею 6 якого визначено, що під час проведення антитерористичної операції суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнити від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 Закону № 1669 передбачено скасування на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Тобто, для застосування положень Законів № 1669 та № 2464 необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду, то Закон № 1669 продовжує свою дію в часі, оскільки Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201 виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався.

Спірним є питання щодо визначення території.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Маріуполь (п/п 20 п. 1).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Кабінетом Міністрів України 2 грудня 2015 року розпорядженням № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік).Пунктом 3 вказаного розпорядження визнано такими, що втратили чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.204 р. № 1053-р та від 05.11.2014 р. № 1079-р.

Колегією суддів під час апеляційного перегляду встановлено, що на момент розгляду справи податковий борг позивачем не сплачений, доказів подання уточнених податкових розрахунків про зменшення суми податкового зобов'язання, заяв до податкового органу про списання податкового боргу відповідачем як платником податку не надано.

Відтак, колегія суддів позбавлена можливості прийняти посилання позивача на положення статей 6 та 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669, з огляду на недоведеність їх реалізації відповідачем.

Положення статті 6 Закону України 1669 передбачають звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, що дозволяє платникам податку, на яких розповсюджуються норми цього закону, звітувати до податкового органу із зазначенням підстави звільнення від сплати або уточнити (зменшити податкові зобов'язання за час АТО).

Відповідач зареєстрований за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Шевченка, 295-а, в місці, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, відноситься до затвердженого переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ст. 10 Закону 1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідач всупереч вимог діючого законодавства не звернувся до контролюючого органуі з заявою про звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, не надав документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

Доводи апелянта про порушення норм процесуального права в частині неналежного повідомлення про дату, час та місце апеляційного розгляду справи є доречними, проте таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік-Лайф ЛТД» на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2015 р. в справі № 808/9315/14 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.01.2015 р. в справі № 808/9315/14 за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тропік-Лайф ЛТД» про стягнення коштів з рахунків платника податків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко