Справа № 826/23965/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2016 року № 826/23965/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідача керівника Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до керівника Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва, в якому, з урахуванням заяв вх. від 05.11.2015 р. та від 26.01.2016 р., просить зобов»язати відповідача розглянути належним чином заяву від 08.09.2015 р. про надання інформації та письмово повідомити позивача про всі кримінальні провадження, відкриті прокуратурою Печерського району міста Києва протягом 3 років після 20.11.2012 р. за заявами позивача, повідомити дати відкриття кримінальних проваджень, попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, дати подання його заяв про вчинені злочини та їх вхідні номери та назви установ і підприємств та посади і прізвища осіб, вказані в його заявах.

В обґрунтування позовних вимог позивачем здійснено посилання на положення ст.ст. 8, 19, 40, 68 Конституції України та ст.ст. 1, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2015 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

До судового засідання 21.04.2016 р. позивач не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повноваженого представника не скерував, у справі наявне клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів його необґрунтованості, надав письмові заперечення. Так, у запереченнях йдеться про те, що юрисдикція адміністративних судів згідно до ч. 3 ст. 17 КАС України не поширюється на дану справу, адже її, на переконання представника відповідача, слід розглядати в порядку кримінального судочинства у відповідності до ст. 306 КПК України.

Також додатково у письмових поясненнях вх. від 01.03.2016 р. відповідачем підтверджено надходження заяви позивача від 08.09.2015 р., за результатами якої, як зазначено відповідачем, позивачу надано відповідь листом від 14.09.2015 р. №10045вих-15.

При цьому, стверджуючи про свободу вибору суб»єктом владних повноважень при здійсненні дискреційних повноважень, відповідач наполягає на тому, що права позивача на отримання інформації за його зверненням не порушено, а позовні вимоги є необґрунтованими.

З огляду на наведені обставини суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.09.2015 р. ОСОБА_1 на прийомі у прокурора Печерського району м. Києва звернувся до останнього із заявою про надання інформації, у якій в порядку Закону України "Про звернення громадян" просив: письмово повідомити про всі кримінальні провадження, відкриті прокуратурою Печерського району м. Києва протягом трьох років після 20.11.2012 р. за заявами позивача про вчинені кримінальні правопорушення та відкриті на виконання відповідних ухвал Печерського районного суду м. Києва за його заявами про вчинені кримінальні правопорушення, а також повідомити дати відкриття кримінальних проваджень, попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, дати подання заяв позивача про вчинені злочини та їх вхідні номери та назви установ і підприємств та посади і прізвища осіб, вказані в його заявах про вчинені злочини. При цьому позивачем зазначено, що на підставі ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» надати позивачу можливість приймати участь у проведенні перевірки за даною заявою.

У відповідь листом від 14.09.2015 р. №10045вих-15 прокурором Печерського району м. Києва Демидовим І. повідомлено позивачу, що за його зверненнями на час надання відповіді в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровані наступні кримінальні провадження:

- №0000286 від 18.12.2012, за ознаками складу злочину, передбаченими ч. 2 ст. 366 КК України;

- №0000123 від 06.12.2012, за ознаками складу злочину, передбаченими ч. 1 ст. 366 КК України;

- №0002653 від 14.05.2014, за ознаками складу злочину, передбаченими ч. 1 ст. 358 КК України;

- №0000090 від 04.12.2012, за ознаками складу злочину, передбаченими ч. 1 ст. 364 КК України (чинна до 04.06.2014);

- №0004925 від 12.09.2014, за ознаками складу злочину, передбаченими ч. 2 ст. 192 КК України.

На час надання відповіді, як йдеться у вказаному листі, в даних кримінальних провадженнях здійснюється досудове розслідування.

Зазначений лист скерований на адресу відповідача засобами поштового зв»язку 09.10.2015 р., доказом чого є штамп поштового органу на копії конверту поштового відправлення, що наявний у справі.

Відтак, вважаючи порушеним право на звернення, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Водночас скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне). Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Статтею 20 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Дослідивши наявні у справі документи, судом встановлено, що за змістом звернення позивача від 08.09.2015 р. він фактично просить відповідача надати конкретну інформацію, тобто дане звернення, як вбачається, не є пропозицією (зауваженням), завою (клопотання) або скаргою в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Питання надання інформації суб'єктом владних повноважень щодо його діяльності регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації», в порядку якого позивач мав би звернутися з відповідною заявою. Однак оскільки спірне звернення містить посилання саме на Закон України «Про звернення громадян», воно розглянуте відповідачем саме в порядку вказаного Закону, хоча його положення не розраховані на надання інформації.

А відтак, оскільки звернення позивача від 08.09.2015 р. по суті не є заявою чи скаргою, підстави для здійснення його розгляду з викликом позивача відсутні. Також суд зауважує, що запит на надання інформації не потребує проведення перевірки, на якій міг би бути присутній позивач, тоді як інформацію можна надати без проведення перевірки.

В той же час у письмових пояснення від 01.03.2016 р. позивач серед іншого наголошує на тому, що повної інформації за його заявою від 08.09.2015 р. відповідачем надано не було, а зокрема, не надано інформації про дати подання заяв позивача про вчинені злочини та їх вхідні номери та назви установ і підприємств, а також посади і прізвища осіб, вказані в його заявах про вчинені злочини, що, на переконання позивача, свідчить про порушення відповідачем ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян».

Із даними доводами суд погоджується та приходить до висновку про надання позивачу на його звернення відповідачем неповної інформації, при цьому наголошуючи, що згідно до ч. 4 ст. 15 вказаного закону рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення, чого, як встановлено судом з наявної у справі копії листа відповіді від 14.09.2015 р. №10045вих-15, відповідачем протиправно не здійснено.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов»язання відповідача розглянути належним чином заяву позивача від 08.09.2015 р. про надання інформації.

Стосовно ж решти позовних вимог щодо зобов»язання відповідача письмово повідомити позивача про всі кримінальні провадження, відкриті прокуратурою Печерського району міста Києва протягом 3 років після 20.11.2012 р. за заявами позивача, повідомити дати відкриття кримінальних проваджень, попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, дати подання його заяв про вчинені злочини та їх вхідні номери та назви установ і підприємств та посади і прізвища осіб, вказані в його заявах, то суд відмовляє у їх задоволенні, адже дані позовні вимоги фактично дублюють питання, викладені позивачем у зверненні від 08.09.2015 р., розглянути належним чином яке відповідача вже зобов»язано судом.

Між тим, суд зауважує про відхилення доводів відповідача стосовно того, що дану справу слід розглядати в порядку кримінального судочинства, адже звернення позивача скеровано в порядку Закону України «Про звернення громадян», а відтак, спір щодо правомірності розгляду такого звернення суб»єктом владних повноважень підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов»язати Київську місцеву прокуратуру №6 м. Києва розглянути належним чином заяву ОСОБА_1 від 08.09.2015 р. про надання інформації.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська