Справа № 813/4086/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р. Справа № 876/1992/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представник позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 Месюк Л.А.,

представника відповідача 2 Клапчука Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 18.01.2016 року звернувся в суд із заявою, уточнивши її, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення та роботі та просив стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі в сумі 67608,64 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року заяву позивача задоволено. Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р. у справі №813/4086/14 за позовом ОСОБА_4 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за період з 09.09.2014 р. по 20.05.2015 р. в розмірі 67608,64 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Державна міграційна служба України оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не вжив будь - яких заходів щодо його поновлення на посаді, жодних заяв до відповідача не надходило, трудову книжку роботодавцю не надав, лише подав до органів Державної виконавчої служби виконавчого листа. Крім того, зазначає, що обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Зазначає, що вини Державної міграційної служби України у затримці виконання рішення щодо поновлення на посаді ОСОБА_4 не має. Разом з тим не заперечує, що не виконання рішення суду сталося із-того, що на вказаній посаді працювала інша людина.

При апеляційному розгляді представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Державної міграційної служби України та представник Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необнгрунтованим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі №813/4086/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі №876/9351/14, визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14 травня 2014 року №292-к «Про звільнення ОСОБА_4»; поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року; стягнуто з Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_4 заробіток за час вимушеного прогулу з 15 травня 2014 року по 08 вересня 2014 року в сумі 31920,30грн.; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 8471,14грн. звернено до негайного виконання.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015року у справі №К/800/64086/14 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014року у справі № 813/4086/14 скасовано та прийнято нову якою, визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14.05.2014 року № 292-к «Про звільнення ОСОБА_4»; поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року; позов ОСОБА_4 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015р. у справі №813/4086/15 задоволено позов ОСОБА_4 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішено стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2014 р. по 12.03.2015 р. у розмірі 80669, 40 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 р. у справі №876/8190/14 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою вирішено стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2014 р. по 08.09.2014 р. у розмірі 29195,06 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, згідно з постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року №К/800/64086/14 позивача поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року.

Суд першої інстанції встановлено, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р. у справі №813/4086/14 в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року виконана, а саме наказом ДМС України від 21.05.2015 р. №372-к «Про поновлення ОСОБА_4» ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки при виконанні судового рішення про поновлення його на роботі.

Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами відповідні їм норми матеріального права, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Разом з цим, ч. 2 ст.14 КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. А п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються - негайно.

Таким чином, в силу вимог ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є виключною та беззастережною підставою для його виконання.

Тобто, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року підлягала негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення його на роботі.

Судом встановлено, що наказом Державної міграційної служби України від 21.05.2015 р. №372-к «Про поновлення ОСОБА_4» на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р., позивача поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Таким чином, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 р. в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області виконана відповідачем лише 21.05.2015 р.

При цьому встановлено, що за період з дня прийняття постанови суду про поновлення на роботі по день її фактичного виконання позивачу не виплачено заробітну плату за час затримки виконання рішення суду. Вказана обставина не заперечується сторонами.

З наведеного випливає, що відповідач порушуючи вимоги КЗпП України, негайно не виконав постанову суду в частині поновлення позивача на посаді, відтак покликання відповідача на неможливість негайного поновлення позивача на посаді у зв'язку з тим, що позивач не звертався до ДМС із відповідними заявами та не надавав роботодавцю власну трудову книжку, апеляційний суд вважає безпідставними і такі спростовуються обставинами справи.

Разом з тим, жодних доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо виконання судового рішення, яке було допущено до негайного виконання, суду першої та апеляційної інстанції надано не було.

Окрім цього, 08.09.2014 р. позивачу видано виконавчий лист у справі №813/4086/14 про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15.05.2014 року, який переданий позивачем для примусового виконання до органів ДВС України.

Таким чином посилання представника відповідача на не вчинення дій позивачем щодо його поновлення на посаді, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доречними посилання суду першої інстанції на рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», за висновками якого - від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Заявник (позивач) маючи рішення суду, винесеного проти державного органу, мав би бути звільнений від обов'язку ініціювати якусь процедуру щодо інших адміністративних органів з метою виконання рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Нефедов проти України»).

Поряд з цим, у справі «Півень проти України», ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Враховуючи наведене та те, що позивач був поновлений на роботі лише 21.05.2015 року, колегія суддів апеляційного суду прийшла до переконання про те, що позивачем правомірно заявлено вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Розрахунок суми, стягнутої на користь позивача, суд першої інстанції провів вірно, а саме з 09.09.2014 року по 20.05.2013 року, так як ДМС України видала наказ «Про поновлення ОСОБА_4.» № 372-к від 20.05.2015 р., яким позивача поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, тобто 176 днів, середньоденна заробітна плата позивача становить 384,14 грн., середній заробіток за цей період становить 67608,64 грн. (176 робочих днів x 384,14 грн.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зумовленого затримкою у виконанні постанови суду про поновлення його на роботі, яка набрала законної сили, за період з 09.09.2014 р. по 20.05.2015 р. в розмірі 67608, 64 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, їм надана належна правова оцінка, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим не має підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі №813/4086/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 26.04.2016 року.