Справа № 826/24933/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 березня 2016 року письмове провадження № 826/24933/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріалтекс»
до:ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві
про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Тріалтекс» з позовом до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.07.2015 р.:

- № , відповідно до якого позивачу нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, за невиконання зобов'язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» (код 21081000) у розмірі 3 132 316,04 грн.;

- № , відповідно до якого позивачу нараховано суму грошового зобов'язання за платежем «штрафні санкції» у розмірі 170 грн. за порушення ст. 9 п. 1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями та обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що висновки ДПІ, поскладені в основу оскаржуваних рішень, ґрунтуються на тому, що позивач, начебто, порушив терміни розрахунків у сфері ЗЕД.

Однак, як зазначає позивач, ДПІ не врахувала всіх обставин, які мали значення для прийняття рішення, та норм законів України, які визначають право сторін контракту у сфері ЗЕД на вільний вибір форм розрахунків.

Так, як зазначається у позові, товариством було укладено зовнішньоекономічний контракт з нерезидентом, за відносинами з яким позивачу був поставлений товар. У зв'язку із зміною кон'юнктури ринку і вимогою постачальника щодо повернення частини товару, а також у зв'язку з тим, що частина товару, який підлягав поверненню був поставлений по ВМД, що були оплачені, що унеможливлює проведення операції «повернення товару» за характером угоди « 84» (р. 24 ВМД), а єдиним можливим шляхом повернення товару нерезиденту було оформлення ВМД з характером угоди « 21», тобто як експорт товару, позивачем було укладено договори поставки, згідно з якими фактично було повернуто товар, а зобов'язання по сплаті припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що не заборонено законами України та, більш того, дозволяє здійснювати вказані операції.

Позивач зазначає також, що станом на дату початку перевірки була відсутня заборгованість нерезидента перед позивачем, у зв'язку з чим, крім іншого, був відсутній обов'язок декларування валютних цінностей.

За таких обставин, як наполягає позивач, у ДПІ були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень, а відтак просить їх скасувати.

Позивач звертає також увагу на те, що є добросовісним, сумлінним платником податків.

Так, до Державного бюджету України у 2013 році сплачено 3 695 000 грн. податків і зборів, у 2014 році - 4 243 200 грн. податків і зборів, а також сплативши місцевих податків у 2013 р. - 123 183,43 грн., у 2014 році - 119 722,56 грн., а також ЄСВ у 2013 р. - 337 652,97 грн., у 2014 році - 306 519,44 грн.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим 09.12.2015 р. про день, час та місце розгляду справи, отримавши 25.12.2015 р. позовні матеріали, будь-яких заперечень проти позову не надав, явку уповноваженого представника у судове засідання 14.03.2016 р. не забезпечив, доказів поважності причин неприбуття представника у судове засідання не надав.

У свою чергу позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи наведене, а також положення ч. 4 ст. 122, ч. 4 та ч. 6 ст. 128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані суду матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Тріалтекс» код ЄДР 37432359 з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 24.11.2014 р. по 19.06.2015 р.

За результатами перевірки складено акт від 19.06.2015 р. № 3666/26-51-22-03/37432359 (далі - Акт перевірки).

Згідно із загальними відомостями про товариство зазначено, що товариство зареєстровано у статусі юридичної особи 26.11.2010 р., місцезнаходження - 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д. Товариство взято на податковий облік 30.11.2010 р. за № 1051-10. Товариство є платником ПДВ з 08.12.2010 р.

ДПІ встановлено, що у період, який перевірявся, товариство не здійснювало діяльність, не передбачену статутом.

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності встановлено, що ТОВ «Тріалтекс» укладено експортний контракт № 19/2014 від 19.11.2014 р. з компанією «Leoyd Trading Limited» (Китай) на поставку панчішно-шкарпетних виробів в асортименті згідно специфікацій. Умови поставки СРТ.

Зазначено в Акті перевірки, що на виконання зобов'язань по даному контракту ТОВ «Тріалтекс» відправлено товару на експорт:

- за ВМД № 545052 від 24.11.2014 р. на суму 210 115,64 доларів США. Граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 22.02.2015 р.;

- за ВМД № 545074 від 31.12.2014 р. на суму 59 829,85 доларів США. Граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 31.03.2015 р.;

- за ВМД № 545075 від 31.12.2014 р. на суму 112 822,33 доларів США. Граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 31.03.2015 р.;

- за ВМД № 550290 від 11.03.2015 р. на суму 25 656,69 доларів США. Граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 09.06.2015 р.;

- за ВМД 550291 від 11.03.2015 р. на суму 84 385,82 доларів США. Граничний термін надходження валютної виручки - 09.06.2015 р.

Всього поставлено товару на 492 810,33 доларів США.

В Акті перевірки зазначається, що валютна виручка не надходила.

Між тим ДПІ зазначає, що під час перевірки надано Угоду № 12/02 від 12.02.2015 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог між компанією «Leoyd Trading Limited» (Сторона-1) та ТОВ «Тріалтекс» (Сторона-2), в якій зазначається, що станом на 11.02.2012 р. Сторона-2 є боржником, а Сторона-1 є кредитором за імпортним контрактом № 01/12 від 01.02.2012 р. на суму 2 461 225,84 доларів США; Сторона-1 є боржником, а Сторона-2 є кредитором на суму 382 767,82 доларів США за експортним контрактом № 19/2014 р. від 19.11.2014 р.

З моменту набрання чинності даної Угоди припиняються грошові зобов'язання Сторін на суму 382 767,82 доларів США.

Крім того, до перевірки надано Угоду № 30/04 від 30.04.2015 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог між компанією «Leoyd Trading Limited» (Сторона-1) та ТОВ «Тріалтекс» (Сторона-2), згідно якої зазначається, що станом на 29.04.2015 р. Сторона-2 є боржником, а ТОВ «Тріалтекс» є кредитором за імпортним контрактом № 01/12 від 01.02.2012 р. на суму 2 050 458,02 доларів США; Сторона-1 є боржником, а Сторона-2 є кредитором на суму 110 042,51 доларів США за експортним контрактом № 19/2014 від 19.11.2014 р.

З моменту набрання чинності даної Угоди припиняються грошові зобов'язання Сторін на суму 110 042,51 доларів США.

За обома Угодами про зарахування зустрічних однорідних вимог припинено грошові зобов'язання Сторін на суму 492 810,33 доларів США, що складає вартість товару за вищезгаданими ВМД.

Між тим, ДПІ в Акті перевірки зазначає, що відповідно до п. 4 Постанови Правління НБУ № 758 від 01.12.2014 р. (термін дії з 03.12.2014 р. до 03.03.2015 р.) та № 160 від 03.03.2015 р. (термін дії з 04.03.2015 р. по 03.06.2015 р.) у зв'язку із запровадженням вимоги щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Таким чином, як зазначено в Акті перевірки, підстави для зняття експортних операцій з валютного контролю шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відсутні.

Відтак, як зазначається в Акті перевірки, встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: неотримання валютної виручки в сумі 210 115,64 доларів США (з дати відправлення товару на експорт станом на 19.06.2015 р. термін прострочення складає 117 днів), неотримання валютної виручки в сумі 172 652,18 доларів США (з дати відправлення товару на експорт станом на 19.06.2015 р. термін прострочення складає 80 днів) та неотримання валютної виручки в сумі 110 042,51 доларів США (з дати відправлення товару на експорт станом на 19.06.2015 р. термін прострочення складає 10 днів).

ДПІ зазначає, що відповідно до ст. 4 зазначеного Закону порушення резидентом термінів, передбачених ст. 1 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неотриманої валютної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день кин7икнення заборгованості.

Розрахунок пені наведено у додатку № 1 до акту перевірки, копія якого залучена до матеріалів справи.

Водночас ДПІ зазначає, що при перевірці повноти та своєчасності відображення в регістрах бухгалтерського обліку проведення валютних операцій порушень не встановлено.

Окрім наведеного, ДПІ також зазначає, що позивачем не подана до ДПІ Декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, станом на 01.04.2015 р., в якій товариство, на думку ДПІ, повинно відобразити у р. 3 п. 5 суму коштів 382 767,82 доларів США за товари, що експортовані резидентом за межі України з оплатою в іноземній валюті і за які на звітну дату не надійшла в установлені законодавством терміни валютна виручка на валютний рахунок резидента в уповноваженому банку.

Таким чином, як зазначено в Акті перевірки, встановлено порушення ст. 9 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». На підставі п. 2.7. Постанови Правління НБУ № 49 від 08.02.2000 р. «Про валютний контроль» на ТОВ «Тріалтекс» за неподання встановленої НБУ звітності про валютні операції, як зазначає ДПІ, накладається штраф в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен звітний період.

До матеріалів справи надано розрахунок пені (т.1., а.с. 17) відповідно до якого по періодам, виходячи з кількості днів наявної, на думку ДПІ, прострочки зарахування виручки, а також виходячи з курсу НБУ визначено суму пені у розмірі 3 132 316,04 грн.

На підставі вищенаведених висновків Акту перевірки прийнято оскаржувані рішення, які за результатами адміністративного оскарження у структурі ДФС залишені без змін.

У взаємозв'язку з наведеним та відносно взаємовідносин позивача з нерезидентом під час розгляду справи встановлено наступне.

Так, 01.02.2012 р. між компанією «Leoyd Trading Limited» (Продавець) та ТОВ «Тріалтекс» (Покупець) у м. Києві було укладено контракт № 01/12 відповідно до якого продавець зобов'язався поставляти позивачу панчішно-шкарпетні, трикотажні вироби (т.1, а.с. 20).

Ціни на товари встановлюються у доларах США. Приймаючи до уваги довгостроковість контракту, обумовлено, що ціни можуть змінюватись. Оплата кожної партії товару здійснюється у доларах США банківським переказом на рахунок продавця.

Згідно з умовами додаткової угоди від 10.05.2012 р. до вищезгаданого контракту, платежі здійснюються після реалізації товару, але не пізніше 31.12.2015 р. шляхом банківського переказу на рахунок продавця суми, визначені в оформленій ВМД. Валюта платежу - долари США, код 840.

При цьому, згідно з умовами додаткової угоди від 30.12.2013 р. до вищезгаданого контракту, цей контракт діє до 31.12.2015 р.

В контексті виконання умов контракту, до матеріалів справи надано копії ВМД, платіжних документів, інвойсів, CMR щодо імпорту позивачем вказаних товарів.

Вирішення спорів передбачено у Міжнародному комерційному арбітражі при ТПП України у м. Києві.

Як зазначено в Акті перевірки, ДПІ визнає факт поставки товару на адресу позивача, підтверджує правильність відображення в бухгалтерському обліку імпортних операцій, у т.ч. оприбуткування, вартість придбання, проведення розрахунків позивачем у вищезгаданих розмірах за імпортним контрактом та, відповідно, суми заборгованості покупця за контрактом у грошовій формі.

Відносно виникнення зустрічних зобов'язань нерезидента перед позивачем, які надалі були зараховані сторонами у зменшення взаємної заборгованості, слід зазначити, що між ТОВ «Тріалтекс» (Продавець) та компанією «Leoyd Trading Limited» (Покупець) укладено договір № 19/2014 від 19.11.2014 р. відповідно до якого позивач зобов'язався поставляти нерезиденту панчішно-шкарпетні, трикотажні вироби (т.3, а.с. 2). Договір підписаний у м. Києві. Товар поставляється на адресу покупця чи безпосередньо вантажоотримувача.

Оплата кожної партії товару здійснюється по факту прибуття товару на склад покупця у доларах США банківським переказом на рахунок продавця.

Строк дії договору до 31.12.2015 р.

В контексті виконання умов контракту, до матеріалів справи надано копії згадуваних в Акті перевірки ВМД, а також інвойси, CMR щодо експорту позивачем вказаних товарів (т.3, а.с. 7 і далі).

Як вбачається з Акту перевірки, ДПІ визнає факт поставки товару відповідно до умов цього договору, наявність первинних документів, МД, транспортних документів, вартість поставленої нерезиденту продукції.

Між тим, до матеріалів справи надано копію згадуваної в Акті перевірки Угоди № 12/02 від 12.02.2015 р. про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка укладена з посиланням на положення ст. 601 ЦК України, п. 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої Постановою Правління НБУ № 136 від 24.03.1999 р. та зареєстрованої МЮ України 28.05.1999 р. за № 338/3631 (із змінами).

Відповідно до цієї Угоди сторони підтвердили, що між ними не має спору відносно характеру зобов'язань, його змісту та умов виконання. Сторони домовились припинити грошові зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких, за попередніми домовленостями сторін, настав.

Так, у п.1.1. цієї Угоді зазначено (т.3., а.с. 3), що відповідно до умов Контракту № 01/12 від 01.02.2012 р. «Leoyd Trading Limited» здійснило поставку та продало ТОВ «Тріалтекс» текстильні вироби (панчішно-шкарпетні вироби, нижню білизну і інші трикотажні вироби). З урахуванням поставок та здійснених оплат протягом періоду з дати підписання контракту станом на 11.02.2015 р. ТОВ «Тріалтекс» є боржником, а «Leoyd Trading Limited» є кредитором за контрактом на суму 2 461 225,84 долари США.

У свою чергу у п. 1.2. Угоди зазначено, що відповідно до умов договору № 19/2014 від 19.11.2014 р. протягом періоду з 19.11.2014 р. по 11.02.2015 р. товариство здійснили поставку та продало «Leoyd Trading Limited» текстильні вироби (панчішно-шкарпетні вироби, нижню білизну і інші трикотажні вироби). З урахуванням поставок та здійснених оплат протягом періоду з дати підписання контракту станом на 11.02.2015 р. «Leoyd Trading Limited» є боржником, а ТОВ «Тріалтекс» є кредитором за договором на суму 382 767,82 долари США.

Пунктом 2. цієї Угоди передбачено, що з моменту набрання чинності даної Угоди припиняються грошові зобов'язання Сторін на суму 382 767,82 долари США та Сторони підтверджують, що претензій щодо виконання даних зобов'язань щодо поставок Товару та здійснення оплати за Товар одна до одної не мають.

Пунктом 2.1. зафіксований залишок заборгованості позивача перед нерезидентом у розмірі 2 078 458,02 долари США (після зарахування), а також констатовано у п. 2.2., що заборгованість нерезидента перед позивачем відсутня.

Угода набирає чинності з дня її підписання та скріплення печатками (за наявності). Угода, як вже зазначалося, підписана керівниками обох сторін та має відтиск печатки/штампу кожної із сторін, а відтак створює юридичні наслідки з дати її підписання.

Взаємовідносини сторін, не врегульовані зазначеною Угодою, регулюються чинним законодавством України та/або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як вбачається з Акту перевірки, ДПІ визнає наявність вказаних сум заборгованості станом на дату укладання вказаної Угоди та не має будь-яких заперечень щодо цифрових значень, наведених у цій Угоді, юридичної значимості та змісту первинних та платіжних документів, які супроводжували виконання вищезгаданих контракту та договору.

Окрім того, 30.04.2015 р. Сторонами підписана вищезгадана Угода № 30/04 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Аналогічно, як і у попередній угоді, сторони керувались вищезгаданими нормами законодавства України.

Відповідно до цієї Угоди сторони підтвердили, що між ними не має спору відносно характеру зобов'язань, його змісту та умов виконання. Сторони домовились припинити грошові зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких, за попередніми домовленостями сторін, настав.

Так, у п.1.1. цієї Угоді зазначено (т.3., а.с. 5), що відповідно до умов Контракту № 01/12 від 01.02.2012 р. «Leoyd Trading Limited» здійснило поставку та продало ТОВ «Тріалтекс» текстильні вироби (панчішно-шкарпетні вироби, нижню білизну і інші трикотажні вироби). З урахуванням поставок та здійснених оплат (проведених взаємозаліків) протягом періоду з дати підписання контракту станом на 29.04.2015 р. ТОВ «Тріалтекс» є боржником, а «Leoyd Trading Limited» є кредитором за контрактом на суму 2 050 458,02 долари США.

У свою чергу у п. 1.2. Угоди зазначено, що відповідно до умов договору № 19/2014 від 19.11.2014 р. протягом періоду з 12.02.2015.2014 р. по 29.04.2015 р. товариство здійснили поставку та продало «Leoyd Trading Limited» текстильні вироби (панчішно-шкарпетні вироби, нижню білизну і інші трикотажні вироби). З урахуванням поставок та здійснених оплат протягом періоду з дати підписання контракту станом на 11.02.2015 р. «Leoyd Trading Limited» є боржником, а ТОВ «Тріалтекс» є кредитором за договором на суму 110 042,51 долари США.

Пунктом 2 цієї Угоди передбачено, що з моменту набрання чинності даної Угоди припиняються грошові зобов'язання Сторін на суму 110 042,51 долари США та Сторони підтверджують, що претензій щодо виконання даних зобов'язань щодо поставок Товару та здійснення оплати за Товар одна до одної не мають.

Пунктом 2.1. цієї ж Угоди зафіксований залишок заборгованості позивача перед нерезидентом у розмірі 1 940 415,51 доларів США (після зарахування), а також констатовано у п. 2.2., що заборгованість нерезидента перед позивачем відсутня.

Угода набирає чинності з дня її підписання та скріплення печатками (за наявності). Угода, як вже зазначалося, підписана керівниками обох сторін та має відтиск печатки/штампу кожної із сторін, а відтак створює юридичні наслідки з дати її підписання.

Взаємовідносини сторін, не врегульовані зазначеною Угодою, регулюються чинним законодавством України та/або міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як і у попередньому випадку з Акту перевірки вбачається, що ДПІ визнає наявність вказаних сум заборгованості станом на дату укладання вказаної Угоди та не має будь-яких заперечень щодо цифрових значень, наведених у цій Угоді, юридичної значимості та змісту первинних та платіжних документів, які супроводжували виконання вищезгаданих контракту та договору.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, враховуючи те, що доводи ДПІ по суті зводяться до того, що позивач не мав правових підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, наявність яких не заперечується, а товариство мало б отримати на банківський рахунок кошти в іноземній валюті, слід зазначити наступне.

Порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті при проведенні суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності експортно-імпортних операцій встановлено Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановами Правління НБУ № 475 від 16.11.2012 р. (діяла діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності), №163 від 14.05.2013 (строком дії до 19 листопада 2013 року), №453 від 14.11.2013 р. (строк дії до 17 травня 2014 року), № 270 від 12.05.2014 р. (строк дії до 20 серпня 2014 року), від 20 серпня 2014 року N 515 (строком дії до 21 листопада 2014 року), від 20.11.2015 р. № 734 (строком дії до 02 грудня 2014 року), від 1 грудня 2014 року N 758 (строком дії до 03 березня 2015 року включно), від 3 березня 2015 року N 160 (строком дії до 03 червня 2015 року) установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Порушення резидентами строків, передбачених вказаною правовою нормою, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (стаття 4 Закону).

У свою чергу, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» (у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), всі суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціям з поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Відповідно до приписів статті 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Аналогічні положення містяться в частині 3 статті 203 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Тобто, у цивільному праві одним із способів припинення зобов'язань є зарахування, при якому погашаються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, або невстановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги (стаття 601 ЦК).

Для проведення зарахування необхідна наявність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобов'язань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.

Зарахування є односторонньою операцією, для якої достатньо заяви однієї сторони. Проте воно може здійснюватися за згодою обох сторін - у разі підписання ними угоди про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно зарахування вважається вчиненим із дати підписання заяви однією стороною або угоди - обома.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631 (далі - Інструкція № 136), експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов'язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо.

Спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність", Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та Цивільним кодексом України не забороняється припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги за зовнішньоекономічними договорами. Закон України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" регулює порядок припинення зобов'язань між резидентом і нерезидентом шляхом виконання, проте це не виключає можливості припинити зобов'язання в інший спосіб, зокрема зарахуванням.

При цьому, виконання зобов'язань резидента України перед нерезидентом за зовнішньоекономічним контрактом шляхом зарахування зустрічних грошових вимог за наявності належним чином оформлених документів є підставою для зняття банком із контролю експортно-імпортної операції, вчинюваної ним відповідно до Інструкції про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними, імпортними та лізинговими операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136 і зареєстрованої Міністерством юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/3631.

Наведені вище висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 травня 2008 року (номер рішення в ЄДРСР 3402031; справа 21-1518во07), правовим позиціям Вищого адміністративного суду України, неодноразово викладеним у рішеннях, як приклад, від 25.11.2015 р. (К/800/15146/13; №2а-808/11/2170; номер рішення в ЄДРСР 54580403) та від 09.11.2015 р. (К/9991/57478/12; №2а-6391/11/2670; номер рішення в ЄДРСР 53975349), який, зокрема, зазначив, що чинне національне законодавство дозволяє виконання зобов'язання за зовнішньоекономічними договорами не тільки у грошовій формі, а й іншим способом (зокрема, заліком однорідних вимог), відповідає правильному застосуванню вище наведених норм матеріального права.

Суд при цьому зазначає, що одним із основних принципів правової системи вважається принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що для ефективної реалізації особою своїх прав та виконання обов'язків важливою є можливість передбачення нею правових наслідків.

Найчастіше правова визначеність розглядається як елемент верховенства права і розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав (vested rights); незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування (non-retroactivity); законні очікування (legitimate expectations) - право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

Правова визначеність передбачає стабільність і цілісний характер законодавства, здійснення адміністративної та судової практики на основі закону відповідно до принципу верховенства права, а також прозорість і демократизм при прийнятті владних рішень.

З урахуванням наведеного сторони зовнішньоекономічних операцій, здійснюючі експортно-імпортні операції, обґрунтовано виходили з того, що Законами та Кодексами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування (залік) зустрічних однорідних (грошових) вимог та обґрунтовано виходили з того, що таке право не може бути скасовано підзаконними актами.

В даному випадку, як приходить до висновку суд, Угоди про зарахуванням зустрічних грошових вимог відповідають наведеним вище нормам Законів та Кодексів України, як законодавчих актів, а позивачем та нерезидентом у повній мірі дотримано передумови для проведення зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог, у зв'язку з дотриманням яких зустрічні грошові вимоги за зовнішньоекономічними контрактом та договором припинилися у відповідних сумах згідно згадуваних Угод.

Так, як вже зазначалося та встановлено судом, за ВМД за експортним контрактом: № 545052 від 24.11.2014 р. на суму 210 115,64 доларів США граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 22.02.2015 р.; за ВМД № 545074 від 31.12.2014 р. на суму 59 829,85 доларів США граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 31.03.2015 р.; за ВМД № 545075 від 31.12.2014 р. на суму 112 822,33 доларів США граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 31.03.2015 р.

Загальна вартість поставки за цими ВМД (експорт) складає 382 767,82 доларів США, що відповідає сумі взаємних грошових зобов'язань за Угодою про зарахування № 12/02 від 12.02.2015 р., які були зараховані.

Окрім того, за ВМД № 550290 від 11.03.2015 р. на суму 25 656,69 доларів США граничний термін надходження валютної виручки (90 день) - 09.06.2015 р.; за ВМД 550291 від 11.03.2015 р. на суму 84 385,82 доларів США граничний термін надходження валютної виручки - 09.06.2015 р.

Загальна вартість поставки 110 042,51 доларів США, що відповідає сумі взаємних грошових зобов'язань за Угодою про зарахування № 30/04 від 30.04.2015 р.

Як вже зазначалося, у ДПІ відсутні заперечення щодо сум поставки, вартості та сум раніше проведених розрахунків, про які йдеться в Угодах про зарахування.

Виходячи із змісту імпортного та експортного контрактів, наявних первинних документів, а також з Угод про зарахування вбачається, що в даному випадку виникли зустрічні вимоги, які є грошовими, тобто однорідними, між сторонами відсутній спір щодо характеру зобов'язань, їх змісту, умов виконання, а умови проведення розрахунків за експортним контрактом та імпортним контрактом, відповідають критеріям, зазначеним, зокрема, у п.1.10 Інструкція № 136, дотримання яких є передумовою для визнання зарахування зустрічних однорідних вимог та зняття цих розрахунків банком з валютного контролю.

Слід звернути увагу, що Постанова Правління НБУ, якою затверджено Інструкцію № 136, є чинною та не скасована.

За таких обставин, враховуючи те, що зарахування зустрічних позовних вимог в даному випадку відповідає вимогам законів України та відсутні встановлені законом України заборони відносно проведення таких операцій, беручи до уваги те, що зустрічні грошові зобов'язання припинені шляхом зарахуванням зустрічних грошових вимог, суд приходить до висновку про безпідставність доводів ДПІ відносно зворотного. Відповідно висновки ДПІ, покладені в основу оскаржуваного рішення про нарахування пені, не враховують положень вказаних норм законів України та фактичних обставин взаємовідносин сторін, у зв'язку з чим вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки друге оскаржуване рішення відносно нарахування штрафу за неподання декларації про валютні цінності є похідним від встановлення наведених вище обставин проведення розрахунків у сфері ЗЕД та обставини, зазначені ДПІ в Акті перевірки щодо неповернення валютної виручки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відсутні підстави для висновку про порушення ст. 9 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а відтак друге рішення про нарахування штрафу за неподання декларації про валютні цінності також є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується доводів ДПІ відносно того, що пунктом 4 Постанов Правління НБУ від 1 грудня 2014 року N 758 (строком дії до 03 березня 2015 року включно) та від 3 березня 2015 року N 160 (строком дії до 03 червня 2015 року) запроваджено вимоги щодо обов'язкового продажу валютної виручки та встановлено, що банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, слід зазначити наступне.

Вказані положення актів НБУ не встановлюють форму розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та, як підзаконні акти, відповідно, не обмежують дію норм Законів України, норми яких наведено судом вище та якими передбачено вільний вибір сторонами контракту форми розрахунків.

Між тим, згідно норм наведених підзаконних актів НБУ встановлюється обов'язковий продаж валютної виручки у певному розмірі, тобто, як приходить до висновку суд, - валюта підлягає продажу у разі її надходження на рахунок резидента, що само по собі не є обмеженням для здійснення розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами шляхом зарахування зустрічних грошових вимог, право на що гарантовано законами України.

Що стосується функцій банків відносно зняття експортних операцій з валютного контролю, слід зазначити, що вказані положення підзаконних актів НБУ також не обмежують сторін зовнішньоекономічних угод у визначенні форми розрахунків та їх проведенні, у т.ч. шляхом зарахування, право на що для сторін контрактів визначено законами України. Вказані норми підзаконного акту також не містять заборони сторонам зовнішньоекономічних контрактів визначати форму розрахунків та здійснювати розрахунки, у т.ч. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Вказані положення актів НБУ, як вбачається із змісту пунктів 2 та 4 вказаних постанов НБУ, стосуються виключно банків, відносно виконання якими своїх функцій діють положення п. 1.10 Інструкції № 136 стосовно того, що експортна, імпортна операції можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов'язань за цими операціями зарахуванням.

Виходячи з наведеного, доводи зазначені доводи ДПІ не спростовують висновків суду у даній справі та не доводять зворотного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В даному випадку, за результатами розгляду справи суд приходить до висновку про недоведеність з боку ДП законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, які, за висновком суду є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір: у розмірі 46990 грн. згідно платіжного доручення № 1336 від 17.11.2015 р. та у розмірі 1218 грн. згідно платіжного доручення № 1296 від 03.11.2015 р. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача відповідно до положень ст. 94 КАС України.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.07.2015 р. № та № , прийняті ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Судові витрати в сумі 48208 грн., які були сплачені у розмірі 46990 грн. згідно платіжного доручення № 1336 від 17.11.2015 р. та у розмірі 1218 грн. згідно платіжного доручення № 1296 від 03.11.2015 р., присудити на користь ТОВ «Тріалтекс» (код ЄДР 37432359; адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Р.О. Арсірій