Справа № 308/3933/16-а
Суддя: Монич О. В.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2016 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючої судді Монич О.В.

при секретарі Пассер М.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та перекладача Ділаксан Тавараса

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України до громадянина ОСОБА_2 Тхарсан, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, посилаючись на те, що 13.04.2016 року відповідач був затриманий ППСР на околиці н.п. ОСОБА_3, за незаконний перетин державного кордону України в складі групи осіб та 13.04.2016 р. в ході прикордонно-представницької зустрічі передано відділу прикордонної служби «Стужиця».

прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словаччину поза межами пункту пропуску, а документів, що посвідчують особу, на момент затримання, при собі не мав.

Зазначає, що відповідач знаючи про можливість легально вїхати до Європейських країн, вирішив вибрати найбільш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що він буде порушувати та ігнорувати законодавство країн.

У звязку з цим, оскільки у відповідача відсутня законна підстава для перебування на території України, позивач просить примусово видворити відповідача з України та затримати його з метою ідентифікації і забезпечення примусового видворення на строк , необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як 12 місяців.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач громадянин ОСОБА_2 Тхарсан13.04.2016 року відповідач був затриманий ППСР на околиці н.п. ОСОБА_3, за незаконний перетин державного кордону України в складі групи осіб та 13.04.2016 р. в ході прикордонно-представницької зустрічі передано відділу прикордонної служби «Стужиця». При цьому документів, що посвідчують його особу, на момент затримання, при собі не мав.

Начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України.

Статтею 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження існування наведених у цій статті підстав.

В той же час судом встановлено, що відповідач документів та коштів для добровільного повернення на батьківщину не має.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Таким чином, на даний час відповідач не має жодних законних підстав для перебування на території України. Реалізуючи свої права та свободи відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу Європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально з'їхати до Європейських країн, відповідач обрав найбільш легкий та незаконний спосіб.

Вказані обставини дають суду достатніх підстав вважати, що відповідач, не маючи документів, які б надавали йому право офіційно вибути за межі України та за відсутності родичів на території України, які б могли надати допомогу у повернення до країни походження, буде всіляко ухилятися від виїзду за межі території України.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність видворення відповідача за межі території України та затримати його для забезпечення примусового видворення, а тому саме в цій частині позов є обгрунтовним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 11, 70, 71, 86, 160-163, 183-5, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_2 Тхарсан, 12.02.1992 р.н, за межі території України.

Затримати для забезпечення примусового видворення громадянина ОСОБА_2 Тхарсан, ІНФОРМАЦІЯ_1

Допустити негайне виконання постанови.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути могже бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного сду упротягом пятиденн6ого строку з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4