Справа № 2-а-4082/11
Суддя: Топчій Т. В.
Дата ухвалення: 2011-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-4082/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2011 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Топчій Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України Іллічівського району м. Маріуполя про поновлення строку визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії по інвалідності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі міста Маріуполя про поновлення строку, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії по інвалідності з 01 січня 2004 року .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має статус інваліда 3 групи першої категорії, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він повинен отримувати пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2004 року. Вважає, що право на отримання пенсії в розмірах встановлених ст.ст. 49, 50, 54 Закону №796-ХІІ у нього виникло з 01.01.2004 року, але у зазначених розмірах пенсія йому не виплачується. Просив задовольнити позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя з 01 січня 2004 року щодо виплати йому пенсії в розмірі, меншому, ніж це встановлено ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ч.3 ст. 42 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також зобовязати Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя провести йому перерахунок та виплату основної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 процентів мінімальної пенсії за віком по 3 групі інвалідності з 01.01.2004 року у відповідності до ст.ст. ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ч.3 ст. 42 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належними чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без участі представника УПФУ в Іллічівському районі міста Маріуполя та надав заперечення проти позову, у яких вказав, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області та з 05.02.01 року отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків внаслідок аварії на ЧАЕС. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року 1 категорії, інвалідом 3 групи. Відповідач заявив про застосування спливу позовної давності. На підставі вказаного, відповідач вказав, що немає підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2004 року.

Пунктом 1 статті 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що система пенсійного забезпечення в Україні складається з 3-х рівнів: солідарна система загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій за рахунок коштів Пенсійного фонду України на умовах і в порядку, передбачених цим Законом; накопичувальна система загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (не введена); недержавного пенсійного забезпечення. При цьому пунктом 3 статті 2 цього Закону передбачено, що для окремих категорій громадян ОСОБА_2 України можуть встановлюватись умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Одним з таких ОСОБА_2 і є Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ від 28.02.1991 року. Положення ст. ст. 50, 54, 67 ЗУ № 796-ХІІ в редакції до 01.01.2008 р. втратили чинність на підставі ЗУ № 107-VІ. Конституційний суд України 22.05.2008 р. виніс Рішення № 10-рп/2008 (далі - Рішення КСУ № 10-рп/2008), в якому визнав такими, що не відповідають ОСОБА_3 (є неконституційними) положення п. 28 розділу 2 ЗУ № 107-VІ, які втрачають чинність з 22.05.2008 р. У зв'язку з тим, що положення ст. ст. 50, 54, 67 ЗУ № 796-ХІІ в редакції до 01.01.2008 р. втратили чинність 31.12.2007 р. на підставі ЗУ № 107-VІ, положення ст. ст. 50, 54, 67 рп/2008, а з 22.05.2008 р. не прийнято а ні Закону України про внесення змін, а ні нового Закону України, який би регулював спірні відносини. У зв'язку з наведеним, УПФУ в Іллічівськом районі м. Маріуполя з 22.05.2008 р. діє на підставі Постанов Кабінету Міністрів України. А саме, 28 травня 2008 р. прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", що набула чинності 22.05.2008 р.; 16 липня 2008 р. прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 654 „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", що набула чинності 24.07.2008 р. Відповідно до статті 49 ЗУ № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

До 01.01.2008 року (набрання чинності ЗУ № 107-УІ та внесення змін до ЗУ № 796-ХІІ), розміри пенсій визначені ч. 1 ст. 54 Закону № 796-ХІІ, яка передбачає, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. При цьому частиною 4 цієї статті встановлено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Частина 5 передбачає, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетам Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. (Частина перша статті 28 в редакції Закону № 2291-ІУ від 23.12.2004)

При цьому, ч. З ст. 28 ЗУ № 1058-ІV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (статтю 28 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2505-ІV від 25.03.05).

Тобто, ця норма забороняє застосовувати мінімальний розмір пенсії, встановлений цією статтею, для визначення розмірів пенсій призначених згідно з іншими законами, у т.ч. і відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Конституційним Судом України в Ухвалі від 19.05.2009 зазначено, що "...У ч.3 ст.28 ЗУ №1058-ІV закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої цієї статті, - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом...

Непоширення мінімального розміру пенсії за віком, встановленого у абзаці першому частини першої статті 28 Закону № 1058-ІУ, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього Закону, дає підстави стверджувати про наявність прогалини у законодавчому регулюванні... Ця прогалина полягає у відсутності механізму вирахування мінімальної пенсії за віком... Заповнення прогалин має здійснюватися законодавцем..."

Враховуючи, що Закони "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ мають рівну юридичну силу (у прикінцевих положеннях обох ОСОБА_2 є посилання на те, що інші Закони та нормативно-правові акти, для реалізації зазначених ОСОБА_2, застосовуються у частині, що не суперечать вимогам ОСОБА_2).

З цих позицій відсутні підстави для застосування норм, зазначених у першому Законі, з ігноруванням норм другого Закону. ОСОБА_3 України(ст.92)визначено перелік норм, які встановлюються виключно законами України. Так, виключно законами України встановлюються форми і види пенсійного забезпечення. На розміри пенсій ОСОБА_3 України такий обов'язок не поширює.

Згідно зі статтею 117 ОСОБА_3 Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання.

Згідно статті 62 ЗУ № 796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Статтею 67 ЗУ № 796-ХП передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідач вказав, що на момент провадження у справі при призначенні та перерахунку пенсії особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліди 3 та 2 групи застосовуються Постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" та Постанова КМУ від 27.12.2005 р. № 1293 „Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" та Постанова КМУ від 16.07.2008 р. № 654 „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

Таким чином, на підставі наведених норм законодавства управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області не має законодавчих підстав для проведення перерахунку ОСОБА_4 основної та додаткової пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та 50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно. Вказав, що позивачу пенсія призначена та виплачувалася вірно, згідно діючого на той час законодавства України. Тому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ЛПА на ЧАЕС, інвалідом 3 групи, знаходиться на обліку у УПФУ Іллічівського району з 05.02.01 року, що підтверджується посвідченням Серії А № 102980 від 23.08.2001 року, довідкою МСЕК від 13.03.07 року

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій у період, визначений у позовних вимогах.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-4, який відповідно до його преамбули визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Абзацом другим преамбули цього Закону передбачено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Частиною З статті 4 даного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначене статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 частини 1 статті 8 зазначеного Закону таке право закріплене за особами, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 наведеного Закону, і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається одий з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзац перший пункту 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, у тому числі відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - спеціальний закон), оскільки відповідно до статті 50 ОСОБА_3 України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Розділ 8 даного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника.Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-УІ (надалі - Закон № 107) були внесені зміни, в тому числі й до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (пункт 28 розділу II).

Частина 3 статті 54 та стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,'які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону №107) встановлюють нижчі розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, а також розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у процентному співвідношенні до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані неконституційними, серед іншого, і положення пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими з 1 січня 2008 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, і до статей 50, 54.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

У пункті 6 рішення Конституційного Суду України, зазначено, що рішення у цій справі мас преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку із правовідносин, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, визнаних неконституційними.

Враховуючи вищевикладене, суд при розгляді і вирішенні даного позову застосовує норми Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, які були чинними до внесення змін Законом № 107.

Стаття 50 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам ІІІ групи - 50% мінімальної пенсії за віком, інвалідам ІІ групи - - 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача, як віднесеного до категорії 1.

Частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком, по 2 групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком, враховуючи, що розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється на рівні прожиткового мінімуму.

Суд зазначає, що даною нормою визначений, для даної категорії нижній розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49 спеціального Закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54 даного Закону нижній розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3108-4 від 17 листопада 2005 року) визначає, що обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання (у спірних відносинах має місце захворювання) внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження проводиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - загальний закон), у якому призначення пенсій по інвалідності визначено розділом 3(статті 30-35 Закону).

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначені розміри пенсії по інвалідності залежно від групи інвалідності. Частина друга вищенаведеної статті визначає, що за наявності у непрацюючих інвалідів 2 і 3 груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу - за їх вибором пенсія по інвалідності призначається у розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Зазначене посвідчує, що після внесення змін у частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (17 листопада 2005 року), обчислення і призначення пенсії по інвалідності здійснюється за правилами загального закону, внаслідок чого розмір пенсії по інвалідності поставлений в залежність від розміру пенсії за віком, обчисленої за нормами загального закону.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, за наявності у чоловіків - 25 років, а у жінок - 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, з огляду на те, що зазначена стаття частиною 3 доповнена Законом України №2505 від 25 березня 2005 року (набрав чинності з 31 березня 2005 року), тоді як частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінена Законом України від 17 листопада 2005 року № 3108-15 (набрав чинності з 13 грудня 2005 року).

Неврахування відповідачем зазначених змін стало однією з причин хибного висновку щодо неможливості застосування стосовно позивача норм статті 28 загального закону в частині визначення мінімального розміру пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року №2017-111, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховного Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року №107-УІ, що набрав чинності з 1 січня 2008 року був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 470 гривень, з 1 квітня - 481 Гривня, з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня - 498 гривень.

Таким чином, для позивача як інваліда 3, особи, посіраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижній розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів.

Крім того, суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що, зокрема, зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня по справі №1-21/2005), пов'язану з реалізацією соціальних прав громадян, і сформулював правову позицію, згідно з якою ОСОБА_3 України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальним законом. У рішеннях Конституційного суду України зазначалось, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 ОСОБА_3 України не допускається.

Постановляючи судове рішення у даній справі, суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 ОСОБА_3 України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 ОСОБА_3 України.

Крім того, за приписами ст.22 ОСОБА_3 України Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 ОСОБА_3 України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Суд зазначає, що за нормами частини 3 статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення і затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХІУ.

Позиція Управління Пенсійного фонду України ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-яким із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Відповідно до частини 2 статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Суд не приймає посилання відповідача на норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058, які регулюють, у тому числі, строки перерахунку пенсії з огляду на наступне. Норми статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлюють право позивача на державну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах, які визначені цим Законом. Стаття 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає здійснення перерахунку лише з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, без встановлення додаткових умов для такого перерахунку, тобто заяви осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв'язку із невиконанням суб'єктом владних повноважень (відповідач у справі) норм Закону, які не пов'язують право на перерахунок пенсії із заявою особи. Суд дійшов висновку, що для здійснення перерахунку пенсії у даному випадку необхідною умовою є саме зміна розміру прожиткового мінімуму, а не заява позивача чи наявність інших обставин. Частиною 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» якою передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа, не може бути застосована до спірних відносин, оскільки вказана стаття передбачає виняток із загального правила, а саме: перерахунок призначеної пенсії в такому порядку здійснюється, крім випадку, передбаченого ч. 3 ст. 42 цього Закону, якою передбачено що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а саме - з 12.01.2005 року.

Таким чином, з 12 січня 2005 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, органи Пенсійного фонду України зобовязані здійснювати перерахунок пенсій саме з дня встановлення цього розміру прожиткового мінімуму незалежно від звернення пенсіонера з відповідною заявою про перерахунок пенсії.|

Приймаючи рішення по справі суд також зважає на те, що відповідно до ст. 268 ЦК України, частини 1 ст. 76 ЗУ „Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоровю особи, не обмежується строком давності.

Також у відповідності до ст. ч.2 ст. 46 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Оскільки з 12 січня 2005 року перерахунок пенсії позивача не проводився з вини відповідача, який діяв в порушення вимог закону, на підставі ст. 46 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата ненарахованих сум пенсії за минулий час, які були не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, здійснюються без обмеження будь-яким строком. Тому суд вважає, що шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом встановлений ст. 99 КАС України підлягає поновленню.

На виконання пункту 7 Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 14 червня 2011 р. № 3491-6 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 р. № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, яка відповідно до пункту 5 Указу Президента України Про порядок офіційного оприлюднення нормативних актів та набрання ними чинності від 10 червня 1997 р. № 503/97 набрала чинності з 23 липня 2011 р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання неправомірної відмови Управління Пенсійного фонду в Іллічівському районі м. Маріуполя в перерахунку пенсії зобовязання провести перерахунок пенсії підлягають частковому задоволенню, а саме в частині позовних вимог за період з 01.01.04 року . по 22.07.2011 р. включно.

У відповідності до ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк на звернення до суду за захистом свого права. Згідно з положенням ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач наполягав на відмові в позові у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, судом поновлено строк звернення до суду позивача з даним адміністративним позовом.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" за № 7-93 від 21.01.1993 р., громадяни, віднесені до категорії 1 і 2 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільнені від сплати судового збору.

На підставі ст. ст.8.9,21,22,24,46,48,50,55,56,113 ОСОБА_3 України, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції до 01.01.2006 року, ст.ст. 28,46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 41, 71, 86, 94, 159-167, 183-2, 256, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України Іллічівського району м. Маріуполя про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманих сум пенсії по інвалідності - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя з 01.01.04 року по 22.07.11 р. щодо виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії в розмірі, меншому, ніж це встановлено ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54 ч.3 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ч.3 ст. 42 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя провести ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок та виплату основної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру 50 процентів мінімальної пенсії за віком по 3 групі інвалідності з 01.01.04 р. по 22.07.11 року з урахуванням фактично здійснених виплат, у відповідності до ст.ст. 49, 50, ч.4 ст. 54 ч.3 ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ч.3 ст. 42 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суддя: Т. В. Топчій