Справа № 461/5593/15-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/46389/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ситникова О.Ф.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - державний виконавець Галицького ВДВС Львівського МУЮ) про скасування постанови про накладення штрафу,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати постанову Галицького ВДВС Львівського МУЮ про накладення штрафу від 13 травня 2015 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, позовну заяву повернуто у зв'язку з тим, що адміністративна справа предметно підсудна Львівському окружному адміністративному суду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, позивач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги.

Повертаючи позовну заяву на підставі пункту 6 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки однією із сторін є суб'єкт владних повноважень - державний виконавець Галицького ВДВС Львівського МУЮ, тому даний позов предметно підсудний Львівському окружному адміністративному суду.

Пунктом 6 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV cторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача, як сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Пунктами 1-4 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам; усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Проте, повертаючи позовну заяву у зв'язку з непідсудністю справи місцевому загальному суду як адміністративному, суддею першої інстанції не враховано, що у справі, яка розглядається, правовідносини стосуються оскарження постанови державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, а не рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, позивач у даній справі є стороною (боржником) виконавчого провадження відповідно до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, висновки судді місцевого загального суду про те, що дана справа підсудна окружному адміністративному суду, є помилковими.

Згідно з частиною першою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді О.Ф. Ситников

О.П. Стародуб