Справа № 826/21702/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо ненарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні у зв'язку з поданням заяви про відставку протиправною;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_2 з 23.03.1994 по 16.07.2015 працював на посаді судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

01.03.2014 позивачем до Вищої ради юстиції України подано заяву про звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою.

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 №634-VIII «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України ОСОБА_2 звільнено з посади судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області.

Наказом Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03.08.2015 № 31-К позивач виключений зі складу Новомиколаївського районного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Оскільки при звільненні позивачу не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на момент прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому її дія не розповсюджується на позивача, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивача несвоєчасно звільнено з посади судді у відставку з незалежних від нього причин, а тому позбавлення його права на отримання відповідної вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є протиправним, оскільки це призведе до звуження змісту та обсягу його прав, що суперечить змісту ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На час звернення позивача до Вищої ради юстиції, а саме, в березні 2014 року була чинною норма статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала право судді у разі виходу у відставку на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді.

Відповідно до положень статті 126 Конституції України суддя у разі подання ним заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням звільняється з посади органом, що його обрав або призначив - в даному випадку Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 позивача було звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Законом України від 27.03.2014 №1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав законної сили з 01.04.2014 виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015).

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 у справі № 826/4136/15.

Таким чином, на момент винесення Верховною Радою України постанови від 03.06.2013 №1-2/2013 положення ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не діяли, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідачем правомірно не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 №1-2/2013, на яке посилається позивач та яким передбачено вихідну допомогу при звільненні у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27.03.2014 № 1166 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому його висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.03.2016 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.