Справа № 818/45/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. Справа № 818/45/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Прокуратури Сумської області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2016р. по справі № 818/45/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Сумської області, в якому просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду, зобов'язання нарахувати та виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням індексу інфляції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2016р. по справі № 818/45/16 позов задоволено частково. Зобов'язано прокуратуру Сумської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням індексу інфляції. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2016р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. В обгурнування доводів апеляційної скарги зазначив, що він не був ознайомлений з оригіналом про звільнення, а копія, яку йому було надано для ознайомлення оформлена неналежним чином.

Відповідач, Прокуратура Сумської області, не погодившись із постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову в цій частині скасувати та у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував у повному обсязі. .

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, наполягаючи на законості та обґрунтованості постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що наказом прокурора Сумської області від 14.12.2015р. №971к прокурора прокуратури Білопільського району ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 9 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" (т.1 а.с.8).

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу та заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходив із правомірності звільнення позивача.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 38 Конституції України передбачено, що громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

За приписами частини 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Із прийняттям нового Закону України "Про прокуратуру" була змінена система органів прокуратури України.

У статті 7 Закону України №1697-VII визначено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У додатку до Закону України №1697-VII наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджувалися з 15 грудня 2015 року (абзац третій пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України №1697-VII).

Окрім зміни системи органів прокуратури України, Законом №1697-VII було запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

Так, ст. 28 Закону №1697-VII встановлено, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про прокуратуру" у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Згідно абзацу 3 пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" стаття 12 та Додаток до цього Закону набирають чинності з 15.12.2015року.

За приписами п.5-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону України "Про прокуратуру" до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначаються Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затверджений Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 №98 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1.2 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Згідно з п.5.2 Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Пунктом 9.1 Порядку встановлено, що рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності. За приписами п.9.5 Порядку керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури зазначено наказ Генерального прокурора України від 23.09.2015р. №90ш.

Згідно вказаного наказу, на виконання вимог ст.ст.7, 12, п.1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ст.ст. 9, 14, пп.6 п.5-1 розділу ХІІІ Закону України від 14.10.2014 "Про прокуратуру", у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Сумської області, а саме: виключено з 15.12.2015р. штатні розписи міжміськрайпрокуратур області, включено штатні розписи 5 місцевих прокуратур (Конотопської, Охтирської, Роменської, Сумської, Шосткинської) та встановлено у них штатну чисельність працівників.

Так, у Конотопській місцевій прокуратурі, до якої за територіальною юрисдикцією входить Білопольський район, кількість штатних одиниць складала 44.5, з них оперативних працівників - 35, у т.ч. начальників відділів, прокурорів відділів, прокурорів - 31 посада (т.1 а.с.33-35).

Вакантні посади Конотопської місцевої прокуратури заповнювалися відповідно до Порядку проведення тестування для зайняття займаної посади прокурора місцевої прокуратури.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановленому законом порядку своєчасно був попереджений про наступне вивільнення.

Так, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України та п.5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" 25.09.2015р. ОСОБА_1 попереджено про звільнення з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року (т.1 а.с.36).

Із змісту попередження також слідує, що позивач повідомлений про можливе звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

Тобто, відповідач вказав позивачу на його можливе, а не обов'язкове (безальтернативне), наступне звільнення у зв'язку з скороченням посад та ліквідацією прокуратури з 14 грудня 2015 року, яке відбудеться за наявності зазначених вище умов.

Наведене фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, обійняти яку він мав можливість лише за результатами об'єктивного оцінювання, яке буде проводитись знову ж таки не відповідачем як роботодавцем, а незалежним органом, який із цією метою буде утворено.

Пункт 3.16 Порядку визначає, що на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

Рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування (п.3.18 Порядку). Рішення щодо результатів тестування може бути оскаржене до робочої групи, а рішення робочої групи може бути оскаржене до суду (п.8.1-8.7 Порядку).

За результатами проведення тестування для зайняття посади прокурора та згідно рейтингового списку Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 набрав 88,7 бали та посів 45 місце.

Вказане рішення робочої групи позивачем не оскаржувалось.

Отже, враховуючи наявність лише 31 вакантної посади начальників відділів, прокурорів відділів, прокурорів Конотопської місцевої прокуратури, а також підсумковий бал, ОСОБА_1 обґрунтовано звільнено з посади прокурора прокуратури Білопільського району.

Вакантні посади ОСОБА_1 не пропонувалися, оскільки в Конотопській місцевій прокуратурі, на роботу в якій претендував позивач, вакантних посад не існувало, у зв'язку з тим, що вони заповнювалися у відповідності до Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури згідно рейтингового списку.

Стосовно вакантних посад в апараті прокуратури Сумської області, вони були зайняті більш досвідченими працівниками, з більшим стажем роботи, а тому позивачу не пропонувалися.

Колегія суддів звертає увагу не те, що за положеннями статті 28 Закону №1697-VII добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється виключно на конкурсних засадах.

А тому, зважаючи на викладене, та враховуючи, що позивач зайняв 45-е місце у рейтинговому списку, яке не надає права претендувати на одну із посад в прокуратурі, відповідач був позбавлений правових підстав на призначення ОСОБА_1 на відповідну посаду за результати неуспішного проходження позивачем тестування.

Законом України №1697-VII та Порядком визначено умову призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру - успішне проходження тестування. Оскільки така умова позивачем не виконана, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення ОСОБА_1 на іншу посаду в новоутвореній місцевій прокуратурі.

Можливостей залишення позивача на посаді прокурора прокуратури Білопільського району після 15 грудня 2015 року також не існувало, оскільки штатний розпис цієї прокуратури як і інших районних та прирівняних до них прокуратур в межах Сумської області із цієї дати були виключені за наказом Генерального прокурора України № 97ш від 23 вересня 2015 року, а самі прокуратури припинили свою діяльність як суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України №1697-VII прокурор звільняється з посади в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що оскільки орган прокуратури в якому працював позивач реорганізований, усі штатні посади цієї прокуратури є ліквідованими, а можливість працевлаштування в новоутвореній місцевій прокуратурі виключається у зв'язку з неуспішним проходженням тестування, тому звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ґрунтується на вимогах закону.

Окрім того, суд першої інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам та наявним у матеріалах справи доказам, дійшов висновку про те, що з наказом про звільнення з роботи, який підписаний уповноваженою особою, ОСОБА_1 ознайомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить його особистий підпис на копії наказу.

В доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що з оригіналом наказу його ознайомлено не було, а копія, яку йому надано для ознайомлення, оформлена неналежним чином.

З приводу наведених доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу надана для ознайомлення копія наказу (а.с. 32, т.1), яка засвідчена підписом начальника відділу кадрів та відбитком печатки відділу роботи з кадрами, на вказаній копії наказу позивач зазначив про ознайомлення з ним.

Вказана копія відповідає за текстом та змістом ксерокопії того ж наказу, яка містить підпис прокурора області.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач був належним чином ознайомлений з наказом про звільнення.

Щодо доводів позивача про те, що з 15.07.2015 року повинні бути створені Генеральна Прокуратура України та Регіональні прокуратури. Регіональні прокуратури очолює керівник регіональної прокуратури, а отже, на думку позивача, наказ про його звільнення підписаний прокурором області, а не керівником регіональної прокуратури, тобто неповноважною особою, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про прокуратуру у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя. Регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, який має першого заступника та не більше трьох заступників.

В свою чергу п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Виходячи з положень наведених норм Закону України «Про прокуратуру», прокурор області є керівником регіональної прокуратури, а отже, - уповноваженою особою на підписання наказу від 14.12.2015р. №971к про звільнення прокурора прокуратури Білопільського району ОСОБА_1

Враховуючи законність звільнення позивача з посади, відсутні підстави для поновлення його на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов'язання прокуратури Сумської області нарахувати та виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням індексу інфляції, а також доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, виходив із того, що ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлений посадовий оклад прокурора в розмрі 10 мінімальних заробітних плат, проте позивачу у період з липня по листопад 2015 року включно із застосуванням індексу інфляції.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.3 ст.81 цього Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Тобто законом встановлений конкретний розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Проте, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, відповідно до п.13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру», Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Проте, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» якою визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено: постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Отже, у період з набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» (15.07.2015р. в частині розміру заробітної плати) до набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012року №505 (15.12.2015), розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України «Про прокуратуру» (як спеціальним нормативним актом), у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Подібна бездіяльність з боку Уряду України у справі "Суханов та Ільченко проти України" була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити заробітну плату за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", суд першої інстанції не вказав в резолютивній частині постанови період, за який необхідно здійснити перерахунок та виплату, а також не зазначив, що перерахунок та виплата заробітної плати повинні бути проведені з врахуванням вже здійснених виплат за цей період, що може утруднити виконання постанови, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині, згідно до ст. 201 КАС Україні - підлягає зміні, а позов в цій частині задоволенню частково шляхом зобов'язання прокуратури Сумської області області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 15 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період, оскільки здійснити перерахунок вказаних виплат та їх виплату у відповідній сумі належить до компетенції Прокуратури Сумської області, як юридичної особи.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідача про неправомірність застосування індексу інфляції, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Положеннями статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Порядком проведення індексації грошових доходів населення (далі - Постанова).

За змістом наданих позивачем розрахункових листів, його заробітна плата у період з липня по листопад (спірний період) проводилась з урахуванням індексації (а.с. 9-13, т.1), а оскільки заробітна плата нараховувалась та виплачувалась позивачу не в повному обсязі, передбаченому ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», тобто підвищення розміру заробітної плати у липні 2015 року не відбулось, базовим місяцем для нарахування суми індексації був відповідний місяць 2012 року (останнє підвищення заробітної плати, за яким слідувало перевищення порогу індексації).

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості заробітної плати (з урахуванням розмірів посадового окладу, встановленого ст. 81 Закону України «Про прокуратуру») за липень-листопад 2015 року позивачу не була нарахована, а отже відсутні підстави визначення липня 2015 року, як нового базового місяця, і, відповідно, нарахування іншого індексу інфляції, починаючи з місяця, у якому, після збільшення розміру заробітної плати, відбулось перевищення 101 % індексу інфляції. Дані про нарахований індекс інфляції при отриманні фактично нарахованого і виплаченого розміру заробітної плати у період з 15.07.2015 року по 30.11.2015 року повинні враховуватись при здійсненні нарахування заробітної плати за цей період відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", тобто з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за потрібне постанову суду першої інстанції змінити і в частині зобов'язання нарахувати і виплатити заробітну плату із врахуванням індексу інфляції.

На підставі вище викладеного, та з урахуванням положень ст. 201 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Прокуратури Сумської області - задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2016р. по справі № 818/45/16- змінити, виклавши абз. 2 резолютивної частини постанови в наступній редакції:

«Зобов'язати прокуратуру Сумської області (вул. Г.Кондратьєва, 33, м. Суми, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня по 30 листопада відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.»

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.03.2016р. по справі № 818/45/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 28.04.2016 р.