Справа № 826/3299/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/57163/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської регіональної митниці, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної митної служби України, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування постанов, визнання дій протиправними,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано протиправною постанову Київської регіональної митниці від 28 лютого 2913 року у справі про порушення митних правил. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, 14 лютого 2013 року ДАІ МВС України було зупинено транспортний засіб автомобіль Джип Гранд Черокі, номер кузова (VIN) НОМЕР_1, зареєстрований в Словацькій Республіці за юридичною особою UKRAINIAN SLOVAK AUTOMOBILE TRANSPORT COMPANY s.r.o. для перевірки документів. Після перевірки документів, автомобіль був доставлений до Київської регіональної митниці, а відносно особи, що була за кермом ТЗ було складено протокол про порушення митних правил №0088/10000/13 від 14.02.2013 року, зокрема про те, що гр. ОСОБА_5, який керував транспортним засобом, порушив митні правила, а саме: порушив порядок користування та розпорядження без дозволу митного органу транспортним засобом, що був ввезений іншою особою (ОСОБА_4) на митну територію України за умови дотримання Конвенції про тимчасове ввезення.

18 лютого 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Київської регіональної митниці із вимогою припинити провадження у справі.

Інспектором митниці складено інший протокол №0104/10000/13 про порушення митних правил від 18.02.2013 року відносно ОСОБА_4 із тих самих підстав згідно з ч.3 статті 469 МК України.

28 лютого 2013 року заступником начальника Київської регіональної митниці - начальником служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил ОСОБА_9 винесено дві постанови за вказаними протоколами, якими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення згідно з ч.2 та 3 ст. 469 МК України та накладено штрафи у розмірі 8500 грн. та 17000 грн.

Вирішуючи спір, що стосується зупинення та подальшої доставки транспортного засобу працівниками органу ДАІ МВС України до митного органу, суди вірно вказували про таке.

За результатами службової перевірки, проведеної за скаргою ОСОБА_4 було встановлено, що 14.02.2013 року в період з 08 до 17 години працівники спецпідрозділу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 несли службу з відпрацювання території Печерського району м. Києва, що проводилось відповідно до наказу МВС України від 31.01.2013 року № 76 "Про оперативно-профілактичне відпрацювання міста Києва та Київської області".

Близько 12 години на вул. Підвисоцього старший інспектор ДПС ОСОБА_6 зупинив автомобіль для перевірки.

Після перевірки документів було встановлено ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена положеннями статті 469 Митного кодексу України.

У подальшому на виконання вимог ст. 558 МК України, працівники міліції запропонували водію автомобіля проїхати до підрозділу регіональної митниці, що розташована по бул. Лепсе,8 у м. Києві, на що останній погодився.

Склавши відповідний рапорт інспектор ДПС ОСОБА_6 відбув до місця несення служби.

Приймання та передача автомобіля здійснювалась працівниками митного органу в присутності водія ОСОБА_5

За результатами перевірки дії вказаних працівників спецпідрозділу були визнані правомірними, про що повідомлено ОСОБА_4 листом від 04.03.2013 року.

Так, відповідно до п.21.1 ст. 11 Закону України "Про міліцію" міліція для виконання покладених на неї обов'язків має право зупиняти транспортні засоби в разі проведення цільових заходів для перевірки документів на право користування і керування транспортним засобом, документів та транспортний засіб.

Статтею 52-1 Закону України "Про дорожній рух», на МВС України покладено контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Отже, дії працівників міліції щодо зупинення автомобіля позивача є правомірними.

Щодо порушення позивачами митних правил стосовно факту передачі автомобіля від ОСОБА_4 до ОСОБА_5 без дозволу митного органу, слід зазначити про таке.

Із інформації в Єдиній Автоматизованій Інформаційній системі Держмитслужби України вбачається, що 02.02.2013 року по смузі "зелений коридор" в напрямку "в"їзд в Україну" через митний пост Ужгород Чопської митниці в"їхав ОСОБА_4 на автомобілі Джип Гранд Черокі, номер кузова (VIN) НОМЕР_1, зареєстрований в Словацькій Республіці за юридичною особою UKRAINIAN SLOVAK AUTOMOBILE TRANSPORT COMPANY s.r.o.

З урахуванням обраного позивачем "Зеленого коридору" під час пропуску через митний пост Ужгород, автомобіль не підлягав письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами та не підпадав під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України, оскільки відповідно до норм Додатку "С" Конвенції про тимчасове ввезення Україна дозволяє тимчасове ввезення ТЗ комерційного призначення на митну територію України без вимагання митного документа або гарантії, з умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон екологічного характеру.

Після перетину митного кордону та тимчасового ввезення автомобіля в Україну позивач ОСОБА_4 надав без дозволу митного органу автомобіль Джип Грант Черокі іншій особі, а саме гр. ОСОБА_5

Як зазначено в Конвенції про тимчасове ввезення держава може на запит дозволити передачу права на тимчасове ввезення будь-якій іншій особі, якщо остання: відповідає умовам, визначним у цій Конвенції та бере на себе обов'язки першого користувача правом на тимчасове ввезення.

Однак, як встановлено судками, ОСОБА_4 з подібним запитом до митних органів не звертався та відповідний дозвіл митного органу не отримував.

Відповідно до ст. 321 МК України у разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 325 ч.3 МК).

Оскільки згідно бази САІС ДМСУ після ввезення автомобіля не встановлено фактів перетину ним кордону, даним автомобілем здійснюються внутрішні перевезення, а отже даний автомобіль не може вважатись ТЗ комерційного призначення, а є ТЗ приватного користування.

Згідно з частиною 4 статті 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Частиною 1 статті 189 МК України передбачено, що ТЗ комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний контроль України, можуть тимчасово ввозитись на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Стаття 189 МК України передбачає, що тимчасове ввезення ТЗ комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі ТЗ не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Частиною 1 статті 335 МК України визначено перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезенні товарів автомобільним транспортом:

1) при перевезенні автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів;е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів;

Отже, визнання автомобільного транспорту як транспортного засобу комерційного використання можливо за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб - білетно-обліковою документацією; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів - товарно-транспортними документами.

Тобто, громадянин може тимчасово в'їзжати на територію України на ТЗ комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії та умови, що вказаний ТЗ знаходиться у власності юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях.

При цьому, такий громадянин повинен мати документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної фірми - власника; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення ТЗ; документи на ТЗ, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на ТЗ, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання ТЗ.

Проте, як вірно враховано судами, надані позивачем документи, зокрема: свідоцтво про реєстрацію ТЗ, контракт №2013-002(2), посвідчення на відрядження та довіреності жодним чином не підтверджують комерційне використання ТЗ на території України.

Тобто, зазначений транспортний засіб правомірно не було визнано посадовими особами митниці як транспортний засіб комерційного призначення.

Відповідно до ст.105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Згідно з п. "а" Додатка С до Конвенції, для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, ТЗ комерційного користування повинні були зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення на ім."я особи , яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з самої території.

Пунктом "а" статті 7 Додатка С до Конвенції визначено, що незважаючи на положення статті 5 цього Договору, ТЗ комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Такі норми Митного Кодексу та Конвенції стосовно надання пільг і оподаткуванні митними платежами при тимчасовому ввезенні ТЗ можуть застосовуватись виключно для транспортних засобів комерційного призначення.

Як зазначено у п.60 ч.1 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

У пункті "с" ст.1 Додатка С Конвенції визначено, що "приватне використання" це перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Отже, митний орган у даному випадку вірно визначив, що даний транспортний засіб необхідно віднести до категорії транспортних засобів особистого користування, у зв'язку з чим щодо даного автомобіля мають застосовуватись норми ст. 380 МК України.

Відповідно до ч.4 ст.380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Особа, яка будь-яким чином порушила положення Конвенції про тимчасове ввезення, несе відповідальність на території Договірної Сторони, де було скоєно порушення; санкції за порушення встановлюються законодавством такої Договірної Сторони ст. 20 Конвенції).

Частини 2 та 3 ст. 469 МК України передбачають адміністративну відповідальність відповідно за користування та розпорядження без дозволу митного органу товарами, митне оформлення яких не закінчено та за видачу таких товарів.

Оскільки ОСОБА_4 видав транспортний засіб приватного використання без дозволу митного органу, відносно нього правомірно було складено протокол про порушення митних правил за ст. 469 ч.3 МК України та відносно ОСОБА_5 складено протокол про порушення митних правил за ч.2 ст. 469 МК України, так як він використовував транспортний засіб.

28.02.2013 року Київською регіональною митницею винесено постанови №0104/10000/13 та № 0088/100000/13, відповідно до яких позивачів було визнано винними у порушенні митних правил.

Проте, 20.03.2013 року Департаментом боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Держмитслужби України скасовано постанову №0104/10000/13 стосовно ОСОБА_4, тобто цим рішення встановлено незаконність прийнятої Київською регіональною митницею постанови. Тому висновки судів попередніх інстанцій про задоволення в цій частині позову, зокрема про визнання її протиправною, є правильними оскільки постанова на момент ухвалення даного рішення вже була скасована.

Що стосується доводів заявника касаційної скарги про необхідність скасування постанови Державної митної служби України від 20 березня 2013 року відповідно до якої постанову Київської регіональної митниці від 28.02.2013 року про порушення митних правил № 0104/10000/13 скасовано, а справу закрито, то суд не вбачає підстав для її скасування та прийняття нової постанови про її скасування та закриття провадження з підстав відсутності складу правопорушення, як те просив позивач, оскільки, як встановлено в ході розгляду справи, Державна митна служба України під час розгляду скарги позивача щодо незаконності вищевказаної постанови, не знала про наявність судового спору за позовом позивача, а останній про дану обставину митний орган не повідомив.

Тому, по своїй суті зазначена постанова є правильною, ґрунтується на вимогах закону і лише сам факт її прийняття під час звернення позивачем до суду, не може бути підставою для скасування. Посилання в постанові на наявність в діях ОСОБА_4 ознак порушення, передбаченого ч.2 ст. 469 МК України, не впливає на права та обов'язки позивача, а отже також не є підставою для скасування постанови.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: