Справа № 591/959/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р.Справа № 591/959/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Чалого І.С. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2016р. по справі № 591/959/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах

про визнання неправомірними дій, спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

02.03.2016 року позивачка, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах щодо відмови у поновленні позивачці виплати пенсії.

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах поновити виплату пенсії ОСОБА_1, за віком з 1 червня 2015 року.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2016 року по справі № 591/959/16-а було відмовлено позивачці у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю вимог.

Позивачка, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2016 року по справі № 591/959/16-а та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01 червня 2015 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів відповідно ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебуває на державній службі та працює на посаді в Управлінні пенсійного фонду України в м. Сумах.

Позивачка перебуває на обліку в управлінні Пенсійному фонду України в м. Сумах з 2009 року та їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування ".

З 1 квітня 2015 року відповідач з посиланням на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинив виплату позивачці пенсії, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

26.02.2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком, починаючи з 1 червня 2015 року, але їй було в цьому відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеною відмовою відповідача, позивачка для захисту своїх прав звернулась до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачці, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі

Колегія погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так, з 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (із змінами відповідно до Закону № 213-VIII) встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Колегія суддів зазначає, що Законом України № 911-УІІІ аналогічні обмеження встановлені також на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційною інстанцією, позивачка на даний час перебуває державній службі та працює в органах Пенсійного фонду України.

Враховуючи це, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачка продовжує працювати на посаді в органі державної влади та враховуючи зміни до законодавства відповідно до Закону № 213-VIII відсутні підстави для нарахування та виплати пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів зазначає, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2016 року по справі № 591/959/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 18.03.2016р. по справі № 591/959/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Чалий І.С. Пянова Я.В.