Справа № 336/5875/15-а (2-а/336/149/2015)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2016 рокусправа № 336/5875/15-а (2-а/336/149/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника позивача: ОСОБА_1

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якому просила визнати незаконними дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 55, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити їй з 27 травня 2015 року пенсію за вислугу років у відповідності до ст. ст. 55, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити нарахування та виплатити заборгованість по пенсії.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 55, 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 27 травня 2015 року - протиправними та зобов'язано відповідача призначити позивачу відповідну пенсію та здійснити нарахування та виплатити заборгованість по пенсії.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач працювала на посадах, які відносяться до посад середніх медичних працівників. Постановою КМУ №909 затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Стаж роботи позивача на посадах інструктора з лікувальної фізичної культури та інструктора з фізкультури у лікувальному закладі (21 рік 11 місяців 11 днів інструктора лікувально-фізичної культури та інструктора з фізкультури 03 роки 03 місяці 29 днів) станом на 01 квітня 2015 року дорівнює 25 років 3 місяці 10 днів, також позивач має право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що в силу ст. 83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, таким чином для визначення права на призначення пенсії позивачу потрібно станом на 01.04.2015 року не менше 25 років, а після цієї дати у період з 01.04.2015 року по 31.03.2016 року - не менше 25 років 6 місяців згідно з п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення. Позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії 27.05.2015 року, отже, необхідний стаж роботи для призначення пенсії становить менше 25 років 6 місяців. Крім того, Переліком посад не передбачена посада інструктора з фізкультури, отже, період роботи з 12.07.2005 року по 10.11.2008 року зараховується до загального трудового стажу. Також зазначає, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено про часткове задоволення позову, натомість в резолютивній частині вказано про повне задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- з 01 вересня 1978 року по 23 липня 1982 року ОСОБА_2 навчалась в Луцькому педагогічному інституті ім. Лесі Українки,

- в період з 19 серпня 1981 року по 01 вересня 1982 року перебувала у академічній відпустці по догляду за дитиною до 1 року,

- з 30 серпня 1982 року по 27 червня 1983 року навчалась в Запорізькому державному педагогічному інституті.

Після закінчення навчання позивач працювала:

- в період з 01.08.1983 року по 01.09.1984 року інструктором ЛФК в МСЧ Запорізького моторобудівного заводу,

- з 03.09.1984 року по 17.07.2005 року інструктором з ЛФК в МСЧ «Мотор Січ»,

- з 12.07.2005 року по 10.11.2008 року інструктором з фізичної культури в МСЧ ВАТ «Мотор Січ».

Позивач має стаж за вислугу років як працівник охорони здоров'я, диплом серії НОМЕР_1 Запорізького державного педагогічного інституту за спеціальністю «фізичне виховання», свідоцтва Міністерства охорони здоров'я до диплома серії НОМЕР_1 про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки «лікувальна фізкультура, лікувальний масаж, інструктор ЛФК» з курсів підвищення кваліфікації середніх медичних працівників.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції правильно застосовано до даних правовідносин норми Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», норми Постанови КМУ № 909 від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років, а після 01.04.2015 року - 25 років і 6 місяців.

Отже, зазначена стаття визначає необхідність наявності спеціального стажу роботи, при цьому, не встановлює залежність набуття права на пенсію за вислугу років від віку.

Для правильного вирішення даного спору слід з'ясувати, чи має позивач достатній спеціальний стаж роботи (що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України).

Слід врахувати, що у відповідності до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 1 квітня 2015 року, такий стаж повинен відповідати не менше 25 років, а після 01.04.2015 року по 31.03.2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Згідно матеріалів справи позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла 54-літнього віку - ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, позивач звернулася до УПФ з заявою про призначення пенсії після 01.04.2015 року, отже, необхідний стаж, на думку відповідача, повинен становити 25 років і 6 місяців згідно п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також, Відповідач зазначав, що посада інструктора лікувально-фізичної культури (стаж роботи позивача 21рік 11 місяців 11 днів) - передбачена Переліком посад, які дають право на пенсію за вислугу років. Отже, відповідач не заперечує щодо права позивача на пенсію за вислугу років на посаді інструктора лікувально-фізичної культури. Натомість, вважає цей стаж роботи (21рік 11 місяців 11 днів) не достатнім для одержання права на пенсію за вислугу років, т. я. посада інструктора з фізкультури (стаж роботи позивача 03 роки 03 місяці 29 днів) не передбачена Переліком посад, які дають право на пенсію за вислугу років.

Отже, ключовими питаннями для правильного розгляду даної справи є стаж роботи позивача на посаді інструктора лікувально-фізичної культури (який становить 21рік 11 місяців 11 днів, та є не достатнім для одержання права на пенсію за вислугу років) та стаж роботи позивача на посаді інструктора з фізкультури (який становить 03 роки 03 місяці 29 днів, однак така посада не передбачена Переліком посад, які дають право на пенсію за вислугу років (№909)).

Постановою КМУ № 909 від 04.11.1993 року затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно розділу 2 цього переліку, до закладів охорони здоров'я відносяться:

- лікарняні заклади,

- лікувально-профілактичні заклади особливого типу,

- лікувально-трудові профілакторії,

- амбулаторно-поліклінічні заклади,

- заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги,

- заклади переливання крові,

- заклади охорони материнства і дитинства,

- санаторно-курортні заклади,

- санітарно-епідеміологічні заклади,

- діагностичні центри.

До посад відносяться - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органів Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрів.

Відповідно до п. 3 та Додатку № 2 Наказу Міністерства охорони здоров'я України № 146 від 23.10.1991 року Про атестацію середніх медичних працівників, до середнього медичного персоналу належать всі працівники, всіх спеціальностей, що одержали підготовку в середніх спеціальних учбових закладах або мають незакінчену вищу освіту. Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я України № 122 від 12 березня 2008 року, назву розділу «Середній медичний персонал» замінено на назву «Фахівці з базовою та неповною вищою медичною освітою та технічні працівники», а згідно відповіді Медико-санітарної частини ПАТ «Мотор Січ», відокремлений підрозділ медико-санітарної частини ПАТ «Мотор Січ», відповідно до довідки АА № 511994 Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, надає послуги в сфері охорони здоров'я, що підтверджується Ліцензією МОЗ України (серії АГ № 600416) на медичну практику.

З 12.07.2005 року до штатного розпису медико-санітарної частини відділення донозологічних форм була введена посада інструктора з фізкультури, яку мав право займати спеціаліст з вищою або неповною вищою немедичною освітою відповідного профілю, який пройшов курси по підвищенню кваліфікації за спеціальністю «Лікувальна фізкультура».

Тож, період роботи інструктором з фізкультури в ВСЧ ПАТ «Мотор Січ» з 12.07.2005 року по 10.11.2008 року, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, також може бути зарахований до спеціального стажу роботи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_2 отримала освіту за спеціальністю «фізична культура», підвищувала свою кваліфікацію, про що має свідоцтва Міністерства охорони здоров'я до диплома серії НОМЕР_1 про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки «лікувальна фізкультура, лікувальний масаж, інструктор ЛФК» з курсів підвищення кваліфікації середніх медичних працівників та працювала інструктором з лікувально-фізичної культури та інструктором з фізкультури. Тобто, позивачка працювала на посадах, які відносяться до посад середніх медичних працівників.

Виходячи із обставин справи та доказів, що мітяться у матеріалах справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що стаж роботи позивачки на посадах інструктора з лікувальної фізичної культури та інструктора з фізкультури у лікувальному закладі (21 рік 11 місяці 11 днів інструктора з лікувально-фізичної культури та інструктора з фізкультури 03 р. 03 місяці 29 днів) станом до 01 квітня 2015 року складає 25 років 3 місяці 10 днів. Отже, станом на 01.04.2015 року позивач вже мала стаж роботи не менше 25 років, що надавало їй право на пенсію за вислугою років. Тож позивач має право на призначення їй пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач звернулася до Управляння ПФ з заявою про призначенням пенсії за вислугу років після 01.04.2015 року, натомість це не позбавляє позивача права на пенсію за вислугу років, оскільки таке право позивача підтверджується наявністю відповідного стажу, набутого до 01.04.2015 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено про часткове задоволення позову, натомість в резолютивній частині вказано про повне задоволення позовних вимог. Даний недолік рішення суду першої інстанції можна усунути шляхом зміни постанови суду першої інстанції, зазначивши про часткове задоволення позовних вимог, та про частину позовних вимог, яка залишена без задоволення. При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вбачається, що позовні вимоги задоволені частково, а не в повному обсязі.

В іншому, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши постанову суду першої інстанції шляхом зазначення в резолютивній частині, що позов задоволено частково, а не повність, та що в іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 198, статтями 201, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2015 року - змінити шляхом зазначення в резолютивній частині: «Позов задовольнити частково» та «В задоволенні інших вимог - відмовити».

В іншій частині постанову суду першої інстанції від 30 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун