Справа № 826/12851/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Київ № 826/12851/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомГромадської організації «Центр з вивчення проблем безпеки»
відповідача Служби безпеки України
провизнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач Громадська організація «Центр з вивчення проблем безпеки» звернулась в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Служби безпеки України в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача викладену у листі від 03.06.2015 № 6/3-138-н/16 щодо задоволення запиту на інформацію позивача від 28.05.2015;

- зобов'язати відповідача вчинити дії щодо задоволення запиту на інформацію позивача вих. № 22 від 28.05.2015, шляхом надання достовірної, точної та повної інформації, питання по якій ставляться у вказаному запиті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.05.2015 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати наступну інформацію:

- загальну кількість кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 209 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 209-1 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 258-5 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 110-2 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за іншими статтями КК України, що не стосуються легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року.

22.06.2015 позивач отримав лист відповідача від 03.06.2015 № 6/3-138-н/16, в якому повідомлялось про відмову в задоволенні запиту з тих підстав, що облік повідомлень (узагальнених матеріалів) на підставі яких слідчими органами безпеки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення кримінальних правопорушень в Головному слідчому управлінні не ведеться. Позивач вважає, що йому не правомірно відмовлено в наданні інформації на запит, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2015 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 16.12.2015 не прибули представники сторін, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце слухання справи, з огляду на що продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

24.12.2015 відповідач надав заперечення проти адміністративного позову, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, в обґрунтування чого зазначає, що інформацію, яку запитував позивач, неможливо виділити окремо з ЄРДР. Разом з тим відповідач зазначає, що він є не єдиним розпорядником запитуваної інформації, а також повідомляє, що надання інформації про кількість правопорушень, попередньо кваліфікованих за іншими статтями КК України, що не стосуються легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року є не можливим, оскільки узагальнені матеріали уповноваженого органу не можуть не стосуватися легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Громадська організація «Центр з вивчення проблем безпеки» звернулась до Служби безпеки України із запитом на інформацію від 28.05.2015 № 22 (копія запиту наявна в матеріалах справи), в якому просить надати наступну інформацію:

- загальну кількість кримінальних правопорушень, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 209 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 209-1 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 258-5 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за ст. 110-2 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року;

- кількість кримінальних правопорушень, попередньо кваліфікованих за іншими статтями КК України, що не стосуються легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року.

22.06.2015 позивач отримав лист відповідача від 03.06.2015 № 6/3-138-н/16 (копія листа наявна в матеріалах справи), в якому повідомлялось про відмову в задоволенні запиту з тих підстав, що облік повідомлень (узагальнених матеріалів) на підставі яких слідчими органами безпеки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення кримінальних правопорушень в Головному слідчому управлінні не ведеться. Позивач вважає, що йому не правомірно відмовлено в наданні інформації на запит, а тому і звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи, а також вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи, зокрема, на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно із п. 3 статті 24 Закону України «Про службу безпеки України» Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов'язана виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування; розшукувати осіб, які переховуються у зв'язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.3 статті 22 Закону розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Як встановлено судом, позивач 28.05.2015 звернувся до відповідача з запитом на отримання публічної інформації у відповідь на який отримав відмову в наданні запитуваної інформації, обґрунтовуючи це тим, що облік повідомлень (узагальнених матеріалів) Державної служби фінансового моніторингу України, на підставі яких слідчими органів безпеки внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення кримінальних правопорушень, в Головному слідчому управління не ведеться та крім того відповідно до статті 216 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування злочинів, передбачених ст. 110-2 КК України, здійснюється слідчими органів внутрішніх справ, ст. 258-5 КК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, який розпочав досудове розслідування та у кримінальних провадження щодо злочинів, передбачених ст.ст. 209 і 209-1 КК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, який розпочав розслідування або до підслідності якого відноситься суспільно небезпечне протиправне діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Проте суд не може погодитись із зазначеною відмовою відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 та ч. 8 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України слідчі органів безпеки здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114 1, 201, 258 - 258-5, 265 1, 305, 328, 329, 330, 332 1, 333, 334, 359, 422, 436, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України. У кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених статтями 209 і 209-1 Кримінального кодексу України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, який розпочав досудове розслідування або до підслідності якого відноситься суспільно небезпечне протиправне діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, крім випадків, коли ці злочини віднесено згідно із цією статтею до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до п. 4 та 5 ч. 4 положення про Державну службу фінансового моніторингу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 466/2011 Держфінмоніторинг України відповідно до покладених на неї завдань у разі наявності достатніх підстав вважати, що фінансова операція або сукупність пов'язаних між собою фінансових операцій можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, подає правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення згідно з кримінально-процесуальним законодавством, а також розвідувальним органам для провадження оперативно-розшукової діяльності відповідні узагальнені та додаткові матеріали і одержує від них інформацію про хід їх розгляду. У разі наявності достатніх підстав підозрювати, що фінансова операція або клієнт пов'язані із вчиненням діяння, визначеного Кримінальним кодексом України, що не стосується легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, подає інформацію відповідному правоохоронному або розвідувальному органу у вигляді узагальнених матеріалів.

Згідно із статтями 1 та 9 Закону України «Про Службу безпеки України» Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. Систему Служби безпеки України складають Центральне управління Служби безпеки України, підпорядковані йому регіональні органи, Служба безпеки Республіки Крим, органи військової контррозвідки, військові формування, а також навчальні, науково-дослідні та інші заклади Служби безпеки України.

Відповідно до п. 1.1 наказу генеральної прокуратури України від 17.08.2012 № 69 «Про Єдиний реєстр досудових розслідувань» (далі - наказ № 69) реєстр - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 2.1 цього Положення, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру.

Згідно із п. 2.1 Наказу № 69 до Реєстру вносяться відомості про:

1) час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) передачу матеріалів та відомостей іншому органу досудового розслідування або за місцем проведення досудового розслідування (ч. 5 ст. 36, ч. 7 ст. 214, ст. 216, ст. 218 КПК України);

7) прізвище, ім'я, по батькові та посада слідчого, прокурора, який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

8) дату затримання особи;

9) обрання, зміну та скасування запобіжного заходу (статті 178, 200, 202, 492, 493, 508 КПК України);

10) час та дату повідомлення про підозру, відомості про особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

11) час та дату складання повідомлення про підозру, відомості про особу, стосовно якої складено повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, у разі неможливості повідомлення такій особі про підозру з об'єктивних причин.

12) відомості про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру;

13) зупинення та відновлення досудового розслідування;

14) оголошення розшуку підозрюваного;

15) об'єднання та виділення досудових розслідувань;

16) продовження строків досудового розслідування та тримання під вартою;

17) встановлені, відшкодовані матеріальні збитки, суми пред'явлених позовів у кримінальному провадженні, вартість арештованого майна;

18) закінчення досудового розслідування.

Виходячи з зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником запитуваної позивачем інформації, оскільки саме слідчі органи відповідача здійснюють досудове розслідування злочинів передбачених статтями 110-2, 258-5 Кримінального Кодексу України та можуть здійснювати досудове розслідування злочинів передбачених статтями 209, 209-1 Кримінального Кодексу України.

Разом з цим, суд не погоджується із твердженням позивача про відсутність інформації в ЄРДР щодо того, хто повідомив про кримінальне правопорушення, оскільки Наказом № 69 чітко встановлено перелік відомостей, які повинні бути зазначені в ЄРДР, а саме робиться запис щодо заявника, а також запис про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а отже, відповідач по справі не правомірно відмовив позивачу в наданні запитуваної позивачем інформації.

Також відповідач в запереченнях проти адміністративного позову зазначив, що надання інформації про кількість правопорушень попередньо кваліфікованих за іншими статтями КК України, що не стосуються легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року, є не можливим, оскільки узагальнені матеріали уповноваженого органу не можуть не стосуватися легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Проте з даним твердженням суд також не може погодитись, оскільки відповідно до п. 5 ч. 4 положення про Державну службу фінансового моніторингу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 466/2011, Держфінмоніторинг у разі наявності достатніх підстав підозрювати, що фінансова операція або клієнт пов'язані із вчиненням діяння, визначеного Кримінальним кодексом України, що не стосується легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, подає інформацію відповідному правоохоронному або розвідувальному органу у вигляді узагальнених матеріалів.

Виходячи з зазначеного, суд прийшов до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в наданні інформації на його запит від 28.05.2015, оскільки інформація яку просив надати позивач, створена в процесі виконання покладених на відповідача обов'язків та відображена в ЄРДР.

Разом з цим, суд погоджується з відповідачем щодо того, що відповідач є не єдиним розпорядником запитуваної інформації, а саме інформація щодо злочинів, передбачених статтями 209, 209-1 Кримінального Кодексу України , відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчими за повідомленнями (узагальненими матеріалами) Державної служби фінансового моніторингу України протягом 2014 року.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Попри це, відповідач як суб'єкт владних повноважень, не довів суду необґрунтованості та безпідставності заявлених позовних вимог, що підтверджується наявними у справі доказами, а позивач свою чергу надав суду все необхідні правові докази.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки позивач не ставив вимогу щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, тому суд зазначене питання щодо розподілу судових витрат не розглядав.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати відмову Служби безпеки України, викладену у листі від 03.06.2015 №6/3-138-н/16, у задоволенні запиту на інформацію Громадської організації «Центр з вивчення проблем безпеки» від 28.05.2015 протиправною.

3. Зобов'язати Службу безпеки України в межах компетенції вчинити дії щодо задоволення запиту на інформацію Громадської організації «Центр з вивчення проблем безпеки вих. № 22 від 28.05.2015, шляхом надання достовірної, точної та повної інформації, питання по якій ставляться у вказаному запиті.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська