Справа № 817/171/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/171/16

15 квітня 2016 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Єрмошкіна Л.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Військової академії (м. Одеса)
до ОСОБА_1
про відшкодування витрат, -

ВСТАНОВИВ :

Військова академія (м. Одеса) (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1.) про стягнення витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 8 867,48 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач навчався у Військовій академії (м. Одеса) Міністерства оборони України, перебуваючи на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України, загальна сума витрат, пов'язаних з їх утриманням відповідача становить 8 867,48 грн. Так, 01.11.2013 відповідач відрахований з Військової академії та звільнений з військової служби в запас за п. «и» ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", у зв'язку із системним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Разом з тим, повідомлено про необхідність відшкодувати понесені позивачем витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі. Проте, у добровільному порядку залишок невідшкодованої заборгованості ОСОБА_1 не погашено. Посилаючись на порушення відповідачем положень Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу", Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 № 964, позивач просить стягнути з відповідача вказані витрати у судовому порядку. Крім того, позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності представника Військової академії, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач заперечень на адміністративний позов не подав, в судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив. Клопотань про відкладення чи розгляд справи без його участі не подавав. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать відправлені конверти, які повернулися на адресу суду з відміткою "за зазначено адресою не проживає".

Згідно із ч. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Дослідивши наявні докази в матеріалах справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 29.07.2013 №369-А, ОСОБА_1 зараховано з 30.07.2013 курсантом 1-ого курсу навчання Військової академії денної форми навчання(а.с.6).

Згідно із наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 13.08.2013 №178 відповідача призначено на посаду курсанта 1-ого курсу навчання та зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами, встановлено посадовий оклад у розмірі 565грн. з 12.08.2013(а.с.7)..

Відповідно до вимог пунктів 15, 16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, 03.09.2013 між Міністерством оборони України, в особі ТВО начальника Військової академії (м. Одеса) генерал-майора Гуляка О.В. і курсантом ОСОБА_1 укладено контракт на час навчання до випуску та присвоєння військового звання "лейтенант" (а.с.8).

Згідно з умов даного Контракту відповідач взяв на себе зобов'язання добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов'язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

В матеріалах справи міститься копія рапорту від 21.10.2013 відповідача про відрахування з числа курсантів Військової академії, у зв'язку з розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання(а.с.10).

На підставі цього, наказом начальник Військової академії (м. Одеса) від 01.11.2013 №21-ПМ, на підставі рішення Вченої ради від 22.10.2013, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за ч. 6 п. «и» у зв'язку із системним невиконанням умов контракту військовослужбовцем(а.с.12).

Начальником Військової академії прийнято наказ від 01.11.2013 №242 відповідача виключено із списків особового складу, знято зі всіх видів забезпечення та направлення у розпорядження військового комісара Рівненського РВК м. Рівне для постановки на військовий облік(а.с.11).

Так, згідно із довідкою-розрахунком від 01.11.2013 № 1/55/699, загальний розмір витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 становить 18 367,48грн. Відповідач ознайомлений з необхідністю відшкодувати витрати, про що поставлено підпис у довідці (а.с.13).

Водночас з врахуванням майнового стану відповідача, між сторонами укладено графік добровільного погашення розстроченої (відстроченої) заборгованості, розмір щомісячного платежу складає 500грн.(а.с.20).

Однак, з врахуванням погашеної суми заборгованості, невідшкодована сума становить 8 867,48 грн. Поміж тим, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують про можливі поважні обставини пропуску строку оплати.

Оскільки до цього часу суму витрат, пов'язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі відповідачем не відшкодовано, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України в зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232 (далі - Закон України від 25.03.1992 № 2232).

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 25 Закону України від 25.03.1992 № 2232, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад'юнктів і докторантів. Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Згідно з ч. 5 ст. 25 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Пунктом «а» ч.1 ст.26 Закону України від 25.03.1992 № 2232 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Так, ч. 6 п. «и» цієї статті зазначається, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

У відповідності до ч.10 ст.25 Закону України від 25.03.1992 № 2232, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначено у Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок від 12.07.2006 № 964).

Відповідно до п. 3 Порядку від 12.07.2006 № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних із: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Разом з тим, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (п.4 Порядку від 12.07.2006 № 964).

Згідно п. 8 цього Порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

На підтвердження позовних вимог, позивачем долучено копії довідок щодо витрат на лікування в стаціонарі, щодо витрат по грошовому забезпеченню, щодо витрат на речове забезпечення, щодо витрат на продовольче забезпечення, щодо витрат на забезпечення комунальних послуг(а.с.14-19).

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За наведених обставин, позовні вимоги позивача щодо понесення витрат в сумі 8 867,48 грн., пов'язаних з утриманням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі з врахуванням часткової оплати, підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, на момент розгляду справи, у суду відсутні докази сплати відповідачем витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 8 867,48 грн. Таким чином, позовні вимоги необхідно задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнить повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 8 867(вісім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 48коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.