Справа № 826/26261/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2016 року № 826/26261/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід банк"
до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1
про скасування рішення, визнанання протиправними дій

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними дій при винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №49053951 від 20.10.2015, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №49053951 від 20.10.2015, зобов'язання відкрити виконавче провадження.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем не вчинено дії щодо перевірки використання спірної квартири не для постійного місця проживання ОСОБА_1. Крім того позивач вказує, що спірна квартира не підпадає під дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України".

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату ат місце судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання в судове засідання не прибули, а також з огляду на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріуса.

З матеріалів справи вбачається, що 16.10.2015 на виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві надійшов виконавчий напис №594 від 01.07.2009 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру НОМЕР_1 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 на задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» у розмірі: кредит в еквіваленті 140 000 доларів США, відсотки в еквіваленті 15 703,65 доларів США, пеня в сумі еквівалентній 1 595, 51 доларів США.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що згадувана квартира є предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, загальна площа квартири 92,10 кв.м.

Згідно п. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України" протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення (виконавчі написи) в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягають виконанню.

Позивачем не надано доказів, на спростування того, що згадувана квартира використовується третьою особою, як місце постійного проживання (відсутнє інше житлове майно), загальна площа квартири не перевищує 140 кв м.

В матеріалах справи відсутня згода позивача (власника квартири) на відчуження зазначеної квартири.

З системного аналізу викладеного вбачається, що згадувана квартира підпадає під дію мораторію встановленого Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України".

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Враховуючи, що Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України" встановлено заборону на звернення стягнення на квартиру позивача, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, отже при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда