Справа № 804/5549/15
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2016 р. м. Київ К/800/48061/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Лосєва А.М.
Бившевої Л.І.
Шипуліної Т.М.
за участю секретаря Титенко М.П.
за участю представників:
позивача:Наконечного О.М.
відповідача:не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"РОНГО-ТРЕЙД"

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року

у справі № 804/5549/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОНГО-ТРЕЙД"

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РОНГО-ТРЕЙД» (надалі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 24 лютого 2015 року № та № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу відповідача задоволено. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позивачу відмовлено у задоволенні вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року і залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період березень, квітень, жовтень, листопад 2014 року. За результатами перевірки складено акт № 104/22-05/38586848 від 12 лютого 2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 7512122,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного-звітного (податкового) періоду по декларації за жовтень 2014 року на загальну суму 3406,00 грн.

Підставою для вказаних висновків відповідача, з якими погодився суд апеляційної інстанції, стала відсутність реального виконання господарських операцій позивача з його контрагентами.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 24 лютого 2015 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 7512122,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 1878030.50 грн.; № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3406,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції погодився із висновками відповідача про безтоварність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, вказавши, що позивачем не надано сертифікатів якості на придбану продукцію. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про недоліки в окремих первинних документах.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 названої статті встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема, у постанові від 27 жовтня 2015 року у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в перевіряємому періоді позивачем укладено договори поставки сільськогосподарської продукції з: ТОВ «СУМИ-АГРОТРАНС», ТОВ «АТ КАРГІЛЛ», ТОВ «ДОНАГРОЛЮКС», ТОВ «СІГНАЛЬНЕНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР», ТОВ «САТЕЛЛИТ», ТОВ «ПТАХОФАБРИКА «ПРОЛЕТАРСЬКА». З метою транспортування придбаного товару позивачем з ТОВ «ОЛІВІЯ ІНВЕСТ» укладено договір про надання транспортних послуг. Зберігання придбаної продукції здійснювалось ПАТ «КОМПАНІЯ «РАЙЗ», ПАТ «ДПЗКУ», ПАТ «РОЕ», ТОВ «АРТЕМІВСЬКИЙ КХП», ТОВ «КОМІЕВЕСТ-АГРО», на підставі відповідних договорів складського зберігання зерна.

На підтвердження реальності здійснених господарських операцій позивачем надано: акти приймання-передачі, рахунки на оплату, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, податкові та видаткові накладні, податкові декларації, реєстри отриманих та виданих податкових накладних; документи, що підтверджують факт використання придбаного товару в господарській діяльності, накладні, довіреності, платіжні доручення, реєстри виданих накладних. Вказані документи належним чином досліджено судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання суду апеляційної інстанції, як на доказ безтоварності укладених правочинів, на відсутність сертифікатів якості на придбану продукцію, оскільки податкове законодавство не визначає вказані документи як обов'язковий доказ реальності здійснених господарських операцій.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що формальні помилки та неточності в окремих первинних документах не можуть свідчити про безтоварність укладених правочинів. Натомість оцінка здійсненим господарським операціям повинна даватись на підставі комплексного всебічного аналізу матеріалів справи та фактичних обставин, що і було належним чином здійснено судом апеляційної інстанції.

Фактичне виконання господарських зобов'язань підтверджується первинними документами, які належним чином досліджено судом апеляційної інстанції, укладені правочини відповідають економічному змісту та діловій меті, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Згідно з частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність факту порушення позивачем податкового законодавства та про неправомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 214, 215, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю"РОНГО-ТРЕЙД" задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 804/5549/15 скасувати.

3. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року у справі № 804/5549/15 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна