Справа № 813/3640/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 р. Справа № 876/347/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Львівської митниці Державної фіскальної служби України, ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримці проведення розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності посадових осіб Львівської митниці ДФС з виконанню рішень суду щодо виплати частини заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в сумі 73621,63 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку (компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати) в сумі 130819,46 грн; зобов'язання провести сплату усіх утримань та нарахувань із єдиного соціального внеску і провести сплату утриманого податку на доходи фізичних осіб відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправними дії щодо невиплати середнього заробітку та стягнуто з Львівської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання рішення суду за період з 19.02.2011 року по 26.10.2012 року в розмірі 69845,62 грн рівно з урахуванням всіх обов'язкових платежів та зборів до Державного бюджету України.

Постанову суду першої інстанції оскаржили сторони у справі, подавши на неї апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційних вимог Львівська митниця ДФС посилається на те, що висновки суду першої інстанції в частині того, що відповідач допустив протиправну затримку виконання судового рішення, чим порушив охоронювані права позивача, є протиправними, оскільки вини відповідача у затримці виконання рішення суду немає і таке рішення виконано згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження", а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Окрім цього апелянт зазначає, що стороною позивача пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що передбачений ч.3 ст.99 КАС України.

З своєї сторони ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.117 КЗпП України та роз'ярень викладених у п.20 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13 відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Тому ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

До початку розгляду справи апеляційною інстанцією ОСОБА_2 подала клопотання за яким відмовляється від поданої апеляційної скарги та просить закрити апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно відхилити, а клопотання ОСОБА_2 задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні норми чинного законодавства та обставини справи.

Судом встановлено, що 18.02.2011 року Львівським окружним адміністративним судом прийнята постанова, яка 22.09.2011 року набрала законної сили про визнання протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України № 1468-к від 29 липня 2010 року в частині, що стосується звільнення ОСОБА_2 з посади головного інспектора сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 6 митного поста Мостиська Львівської митниці та поновлено останню на займаній посаді з 16.09.2010 року. Одночасно стягнено з Львівської митниці заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2010 року по 18.02.2011 року в розмірі 20499,98 грн.

Наказом Державної митної служби України №2433 від 25.10.2012 року поновлена на посаді головного інспектора сектора митного оформлення №1 відділу митного оформлення №6 митного поста «Мостиська».

26.10.2012 року наказом №1384-к ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, виходив з того, що рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на роботі набрало законної сили та підлягало негайному виконанню, тому затримка виконання такого рішення з боку відповідача є протиправною.

Стосовно стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що про відсутність правових підстав для стягнення з Львівської митниці ДФС середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.10.2012 року до дня подання адміністративного позову 13.07.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що такі відповідають матеріалам справи та вимогами чинного законодавства.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень(крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження) та згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на спори з приводу проходження публічної служби.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень щодо того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, з будь-яких підстав, втому числі у зв'язку із зміною сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2011 року в частині поновлення ОСОБА_2 на державній службі шляхом прийняття наказу виконана лише 25.10.2012 року, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта в частині того, що ОСОБА_2 мала проявити ініціативу на поновлення його на посаді, з огляду на те, обов'язок відповідача негайно виконати рішення суду не пов'язаний з пред'явленням стороною виконавчого листа до виконання, оскільки, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Наведені вище висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 23.06.2015 року ( р.н. в ЄДРСР 46047528).

Також апеляційний суд спростовує покликання відповідача на пропущення ОСОБА_2 строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, на подання заяви про виплату спірної виплати, оскільки відповідно до норм ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Окрім цього, необхідно зазначити, що аналізуючи положення ст.236 КЗпП України суд вважає, що невиплата поновленому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичної виплати працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум та факт проведення цих виплат.

В даному випадку працедавцем на час звернення заявника до суду з даною вимогою не виконано приписи ст. 236 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги заявника є законними, в зв'язку з чим на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, а саме, 19.02.2011 року по 26.10.2012 року.

Стосовно клопотання ОСОБА_2, то суд звертає увагу на вимоги ч.4 ст.193 КАС України, за якою передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право протягом усього часу розгляду справи відмовитися від неї повністю або частково. Питання про прийняття відмови від апеляційної скарги і закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження вирішується судом апеляційної інстанції, що розглядає справу, в судовому засіданні за участі сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Про прийняття відмови від скарги та закриття у зв'язку з цим апеляційного провадження суд постановляє ухвалу. Повторне апеляційне оскарження рішення, ухвали суду першої інстанції з тих самих підстав не допускається.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки не суперечить вимогам закону та не порушує прав сторін, а тому апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивача підлягає до закриття.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 193, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року у справі №813/3640/15 - без змін.

Прийняти відмову апелянта ОСОБА_2 від апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року у справі №813/3640/15.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді І.М. Обрізко

Н.Г. Левицька

Повний текс виготовлено 26.04.2016р.