Справа № 815/1301/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1301/16

Справа № 815/1301/16

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гунько О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 01.02.2016 року по 12.02.2016 року, на підставі направлень від 29.01.2016 року № 000050/82, № 000049/81, № 000530/83, згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 99 від 29.01.2016 року проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Одеський олійножировий комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 01.02.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 01.02.2016 року, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 18.02.2016 року № 880/15-53-22-01/00376509 «Про результати позапланової виїзну перевірку ПАТ «Одеський олійножировий комбінат», код ЄДРПОУ 00376509 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 01.02.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 01.02.2016 року», відповідно до висновку якого перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження ПДВ на загальну суму 331 738 грн., в тому числі по періодам: березень 2014 року - 167473 грн.; квітень 2014 року - 164265 грн. (а.с. 8-49).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ПАТ «Одеський олійножировий комбінат» оскаржило його в судовому порядку, вимагаючи скасування.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень, суд виходив з приписів ч. 3 ст.2 КАС України та дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ «Одеський олійножировий комбінат», з наступних підстав.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 331 738,00 грн. та відповідно штрафних (фінансових) санкцій з даного виду податку стали висновки відповідача про порушенням позивачем п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок неправомірного віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ на загальну суму 331 738,00 грн. не підтверджених податковими накладними (на момент перевірки оригінали податкових накладних надані не були), а саме по операціям з придбання товарів та послуг по контрагентам, перелік яких наведений в акті перевірки (а.с. 27-28).

Суд погоджується з даними висновками відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.6 статті 201 ПК України зазначає, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

На вимогу суду представник позивача не зміг надати жодного доказу на підтвердження факту наявності на момент проведення перевірки у ПАТ «Одеський олійножировий комбінат» оригіналів податкових накладних на загальну суму ПДВ 331 738 грн., виданих контрагентами, перелік яких наведений в акті перевірки (а.с. 27-28) по операціям з придбання товарів та послуг.

При цьому, під час судового розгляду справи представник позивача не заперечував відносно того, що на момент проведення перевірки оригінали зазначених у акті податкових накладних не були надані перевіряючим.

Згідно положень п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законом.

Відповідно до вимог п. 85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсягу всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача що до посадових осіб підприємства не було ніяких звернень під час проведення перевірки щодо відсутності будь-яких первинних документів та надання відповідних пояснень з цього приводу, оскільки під час планової перевірки саме на платника податків покладається обов’язок надати всі документи, що належать до предмета перевірки або пов'язані з ним, а посадові особи органів податкової служби не зобов’язані їх вимагати та відбирати пояснення з приводу їх відсутності.

Відповідно до п. 44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Із системного аналізу наведеної норми випливає, що податковим законодавством передбачено лише одну обставину, за наявності якої платник податків має право не надавати первинні документи бухгалтерського та податкового органу - у разі їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.

Згідно п. 44.7 ст.44 ПК України у разі, якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки було надано оригінали вищезазначених податкових накладних.

Натомість з листа позивача за вих. № 11/375 від 04.03.2016 року, на який посилається позивач, вбачається, що останнім відповідачу були направлені копії зазначених податкових накладних, разом з тим актом перевірки встановлено факт не надання на момент проведення перевірки оригіналів податкових накладних. Таким чином, доводи позивача, викладені в позовній заяві є безпідставними.

У зв'язку з викладеними обставинами, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з’ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення, прийнято відповідачем законно та обґрунтовано, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 22 квітня 2016 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 27 квітня 2016 року.

Суддя С.О. Cтефанов

27 квітня 2016 року.