Справа № 806/1409/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

806/1409/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Київ К/800/251/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу Житомирської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі №806/1409/15 за позовом товариства з додатковою відповідальністю “ЖЛ” до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року товариство з додатковою відповідальністю “ЖЛ” звернулося в суд з позовом до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Міндоходів про коригування митної вартості №101060000/2014/300354/2 від 17.11.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Житомирська митниця Державної фіскальної служби України безпідставно прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки позивачем надані відповідні документи, які підтверджували митну вартість товару, визначену за ціною угоди.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2015 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням Житомирська митниця Державної фіскальної служби України звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між компанією “ADM International Sarl”(Швейцарія), (Продавець) та ТДВ “ЖЛ” (Покупець) укладений контракт №1043557 від 10 листопада 2014 року. Згідно вказаного контракту продавець продає, а покупець купує сировину для кондитерської промисловості: какао терте в кількості, асортименті і по цінам у відповідності до специфікацій, що прикладаються до кожної поставки, та є невід’ємною частиною даного контракту (підпункт 1.1).

Згідно п.п. 2.1 п. 2 контракту ціна товару встановлюється у доларах США і вказується у специфікації та інвойсі на кожну поставку. Загальна сума контракту складається із усіх сум та специфікацій, які є невід’ємною його частиною і не повинна перевищувати 200000,00 доларів США.

Відповідно до п.п. 3.1 пункту 3 контракту товари поставляються на умовах FCA Косьцян (редакція Інкотермс 2010). Умови поставки у редакції Інкотермс 2010 можуть змінюватися у специфікаціях. Підпунктом 3.2 пункту 3 контракту встановлено, що ціна товару включає в себе усі витрати у відповідності з умовами поставки, вказаними у специфікаціях.

Згідно з п.п. 4.2 п. 4 контракту розрахунки за товар, що поставляється за контрактом здійснюється покупцем в доларах США по кожній партії наступним чином: 50% попередня оплата, 50% на протязі 30 календарних днів від дати інвойсу, по якому проведене відвантаження товару.

У відповідності до специфікації №1 до контракту №1043557 від 10 листопада 2014 року вартість товару становить 4220,00 доларів США за метричну тонну натурального какао тертого Unicao на умовах FCA Касьцян, Польща.

До декларацій на підтвердження митної вартості товарів відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, були надані контракт від 10.11.2014 р. № 1043557, специфікація №1 від 10.11.2014 року до контракту, інвойс від 12.11.2014 року № 14126953, платіжні доручення від 13.11.2014 року №51 і від 14.11.2014 року №62.

Після реєстрації вказаної вище МД в електронній базі даних ЄАІС ДМСУ та початку здійснення митного контролю спрацювали критерії ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР) Держмитслужби України - код 105-2 “Необхідно перевірити достовірність та повноту складових митної вартості товарів”.

Митним органом встановлені наступні розбіжності у поданих декларантом документах: згідно п. 4.2 контракту № 1043557 від 10.11.2014 року та рахунку фактури №14126953 від 12.11.2014 року повинна здійснюватися 50% передоплата за товар, а надані платіжні доручення від 13.11.2014 року №51 і від 14.11.2014 року №62 не містять даних про 50% передоплату.

Митним органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленого рівня митної вартості товар, а саме: виписку з бухгалтерської документації (оплата за попередні митні оформлення тощо); каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Дана вимога 17.11.2014 року надіслана декларанту електронним повідомленням, який в той же день надав копію платіжного доручення №52 від 13.11.2014 року, комерційну пропозицію від 07.11.2014 року, калькуляцію виробника від 10.11.2014 року і заявив про проведення консультації та відсутність інших документів.

Житомирською митницею 17 листопада 2014 року прийняте рішення №101060000/2014/300354/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки документи, зазначені у ч.2 ст.53 Митного кодексу України, подані для митного оформлення, містять розбіжності, а саме,відповідно до п.4.2 контракту №1043557 від 10 листопада 2014 року та рахунку фактури №04126953 від 12.11.2014 року повинна бути здійснена передоплата у розмірі 50%, разом з тим у митного органу наявна інформація щодо вищого рівня вартості сировини виробником якої є Гана, а також у зв’язку з неподанням декларантом на письмову вимогу митного органу, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, а саме: виписки з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. За інформацією, яка наявна у митного органу, вартість схожих товарів є вищою в порівнянні з митною вартістю оцінюваних товарів. Також, проведена процедура консультацій між декларантом та митним органом з метою обґрунтування вибору другорядних методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-64 Митного кодексу України.

В результаті проведеної консультації з декларантом, рівень митної вартості оцінюваного товару був скоригований до 4,7 USD/кг, згідно рішення № 101060000/2014/300354/2 від 17.11.2014 року за ціною договору щодо ідентичних товарів на основі МД №101060000/2014/016564 з урахуванням опису товару, кількості товару, що відповідає принципам і критеріям, визначеним Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

При прийнятті рішення про коригування митної вартості враховувалася країна походження, країна виробництва, виробник товару, асортимент товару та торгівельна марка.

У зв’язку з незгодою декларанта з рішенням про коригування заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 7 ст.55 МКУ товари були випущенні у вільний обіг зі сплатою митних платежів, згідно визначеною відповідачем митною вартістю та надання гарантій, відповідно до розділу Х Кодексу за МД від 17.11.2014 року № 101060000/2014/018019.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що дії митного органу щодо винесення спірного рішення про коригування митної вартості, відповідають приписам законодавства з питань державної митної справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що під час проведення митного контролю, митному органу були подані всі необхідні документи, які підтверджують ціну товару, зазначену в митній декларації.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

За обставинами справи між сторонами виник спір щодо законності рішення митного органу про визначення митної вартості товару, при цьому позивач посилається на надання передбачених законодавчим нормами документів, які підтверджували заявлену позивачем митну вартість товару за ціною договору.

Згідно ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов’язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об’єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов’язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно частин 1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених зазначеним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування

Відповідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлені неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, невірно визначено митну вартість товарів.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється, згідно ч.1 ст.57 МК України за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні:а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;в) на основі віднімання вартості;г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (стаття 57 МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), і єдиною підставою його незастосування є те, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час проведення митного контролю, одночасно з поданням митної декларації, митному органу були подані всі необхідні документи, які підтверджують ціну товару, зазначену в митній декларації.

При цьому, митному органу на його вимогу було надано платіжне доручення №52 від 13.11.2014 року щодо передоплати товару, а також комерційна пропозиція від 07.11.2014 року та калькуляція виробника від 10.11.2014 року.

Щодо додаткового витребування митницею виписки з бухгалтерської документації, то судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що така вимога не конкретизована, каталог виробника товару не надавався оскільки було надано прайс-лист продавця.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що оскільки позивачем був наданий достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару у відповідності до вимог ст.53 Митного кодексу України, декларант мав право на розмитнення товару за ціною контракту.

При цьому, зважаючи на те, що відповідачем не наведено доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали обґрунтований сумнів у достовірності наданої інформації.

Виходячи з наведеного митний орган при наявності достатнього пакету документів, які підтверджували заявлену митну вартість товару та відсутності обґрунтованого сумніву прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Житомирської митниці Державної фіскальної служби України відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: