Справа № 2а-8458/09/2670
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2010-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 січня 2010 року < Час проголошення > № 2а-8458/09/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

судді: Пісоцької О.В.

за участю:

секретаря

судового засідання Кузьменкової С.П.,

ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Києві справу

за позовною заявоюОСОБА_2
доДніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві,
за участю третьої особи - територіальної громади Дніпровського району міста Києва,
прозобов'язання вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі -ОСОБА_2, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі -Дніпровське РУ ГУ МВС, відповідач) про зобов'язання останнього зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримав та в його обґрунтування зазначив, що 02 червня 2009 року він звернувся до відповідача з заявою щодо оформлення реєстрації за місцем його постійного проживання. Проте, 18 червня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС відмовлено позивачу у задоволені заяви з обставин, не передбачених нормами чинного законодавства.

Позивач, посилаючись на порушення його законних прав, просив позов задовольнити у повному обсязі, не відшкодовуючи на його користь витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2009 року залучено до участі у справі територіальну громаду Дніпровського району міста Києва як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Дніпровське РУ ГУ МВС та територіальна громада Дніпровського району міста Києва (далі -територіальна громада, третя особа) про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте, явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили. Письмових пояснень відносно заявленого позову та будь-яких клопотань з приводу розгляду даної справи відповідач та третя особа суду не надавали.

Відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа вирішується на підставі наявних в ній доказів.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 13 січня 2010 року у відкритому судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови про задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами справи та поданими документами, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено принцип законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується доданими матеріалами, ОСОБА_2 з 22 липня 1997 року працює в акціонерній енергопостачальній компанії «Київенерго»(далі -АЕК «Київенерго») та на час звернення з даним позов обіймає посаду інженера І категорії служби з моніторингу та експлуатації електричних мереж філіалу «Кабельні мережі Київенерго».

18 червня 1999 року ОСОБА_2 службою житлово-комунального господарства акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»(далі -Служба ЖКГ) видано ордер №73 на зайняття жилої площі (кімната №11) у гуртожитку, розташованого у будинку №26 по вулиці Стальського у місті Києві. Ордер №73 завірений підписом начальника та печаткою Служби ЖКГ.

29 серпня 2003 року ОСОБА_2, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету філіалу «Енергосервіс Київенерго»№17 від 18 червня 2003 року, видано ордер №280 на право зайняття житлової площі у кімнаті №11 гуртожитку, розташованого у будинку №26 по вулиці Сулеймана Стальського у місті Києві.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про передачу будинку на вулиці Стальського, 26 до комунальної власності територіальної громади міста Києва»від 04 листопада 2005 року №2048 (далі -Роз0порядження №2048) будівлі №26 по вулиці С.Стальського у місті Києві надано статус жилого будинку з загальними квартирами та зобов'язано передати будинок до комунальної власності третьої особи.

Зі змісту довідки акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго»від 03 березня 2007 року №038/08-295 вбачається, що позивач з 22 червня 1999 року по 01 січня 2007 року проживав у відомчому гуртожитку АЕК «Київенерго»у кімнаті №11 будинку №26 по вулиці Стальського. З січня 2007 року ОСОБА_2 одноособово займає кімнату №6, житловою площею 13,5мІ, в загальній квартирі АДРЕСА_1

Довідка Служби ЖКГ від 18 червня 2009 року №5 свідчить про сплату комунальних послуг та квартплати, нарахованої за кімнатою №6, шляхом вирахування підприємством відповідних сум з заробітної плати позивача.

02 червня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою щодо оформлення реєстрації за місцем його постійного проживання.

18 червня 2009 року листом за №18/415-383 Дніпровське РУ ГУ МВС повідомило позивача про те, що реєстрація останнього можлива лише на підставі ордеру, виданого Дніпровської районною у місті Києві державною адміністрацією, або остаточного рішення суду.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідач відповіддю від 18 червня 2009 року фактично йому відмовив у здійснені реєстрації за місцем постійного проживання.

Відповідно до частини другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рішенні Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2009 року у справі №2-2445-1/2009 встановлено, що після передачі будинку у комунальну власність кімната №11, яку займає позивач, було надано іншу нумерацію, а саме - кімната №6 квартири №3 будинку №26 на вулиці Стальського міста Києва. ОСОБА_2 як працівник АЕК «Київенерго»в порядку статті 129 Житлового кодексу України та на підставі ордеру №73 від 22 червня 1999 року на законних підставах зайняв спірну житлову площу.

Рішенням від 19 листопада 2009 року Дніпровський районний суд міста Києва визнав за ОСОБА_2 право на проживання у кімнаті АДРЕСА_1

Згідно зі статтею 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 11 грудня 2003 року №1382-ІV (зі змінами, що діяли на час спірних правовідносин, далі -Закон №1382) реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, міста, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Статтею 3 Закону №1382-IV визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а згідно з частиною першою статті 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа має подати: письмову заяву, паспортний документ, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, два примірника талона зняття з реєстрації.

Як вбачається з листа відповідача від 18 червня 2009 року, у останнього відсутні будь-які зауваження щодо наданих позивачем документів, необхідних для вчинення реєстрації відповідно до вимог Закону №1382-IV. Разом з тим, у вказаному листі відповідач визначив додаткову вимогу для здійснення такої реєстрації - надання ордеру, виданого Дніпровської районною у місті Києві державною адміністрацією.

Однак такі вимогами суб'єкта владних повноважень суд визнає безпідставними та такими, що не передбачені нормами чинного законодавства.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що Розпорядженням №2048 питання про доцільність зайняття позивачем кімнати №6 і забезпечення останнього іншим приміщенням не вирішувалося, та, оцінивши за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявні в матеріалах справи докази, надані під час розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Разом з тим, у судовому засіданні позивач просив не відшкодовувати у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати Дніпровське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зареєструвати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії СН №536786, виданий 16 жовтня 1997 року Дніпровським районним управлінням головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві), за адресою: АДРЕСА_1

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку, встановленому статями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя О.В. Пісоцька