Справа № 161/4159/16-а
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4159/16-а
Провадження № 2-а/161/264/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом вказавши, що 17.03.2016 року відповідачем було складено щодо нього постанову по справі про адміністративне правопорушеннясерії ПС2 № 732687 за ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Так, в постанові відповідачем зазначено, що він (позивач) керуючи автомобілем НОМЕР_1, 17 березня 2016 року о 08.08 на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 127 км + 700 м, рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот, випередження в той час коли права смуга була не зайнята та не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 11.2, 2.11 ПДР. Проте, п. 11.2 ПДР не містить жорсткої регламентації руху транспортного засобу по відношенню до правового краю проїзної частини і він, радше,носить рекомендаційний характер, а тому порушити його фізично неможливо. Крім того, на даній ділянці автотраси дорожнє покриття правової смуги значно гірше, ніж на лівій і тому він обрав більш безпечну полосу для руху, що прямо узгоджується п. 2.12 «г» ПДР, відповідно до якого власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху. При розгляді відповідачем справи про адміністративне правопорушення не були зясовані та доведені обставини, які б свідчили про те, що в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення. Також відповідач згідно до ст. 258 КУпАП мав скласти відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він оспорював допущене порушення. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732687 від 17.03.2016 року поліцейського роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_2, складену стосовно нього за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених в адміністративному позові. Крім того, представник позивача пояснив, що у постанові, складеній відносно позивача, інспектором поліції невірно зазначено, що поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ у ОСОБА_3 був відсутній. Поліс у позивача в наявності був, відповідач його бачив. Позивач не предявив його інспектору поліції оскільки не мав обовязку це роботи. Так, відповідно п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. В даному випадку дорожньо-транспортна пригода не сталася, інші порушення правил дорожнього руху з боку позивача відповідачем не були доведені. Також, всупереч вимог КУпАП відповідач взагалі не розяснив позивачу його права, передбачені ст. 268 КУпАП.Крім того, бланк постанови про адміністративне правопорушення не відповідає типовому бланку, який зазначений у Додатку № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Просив адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядовий поліції ОСОБА_2 позов не визнав, суду пояснив, що 17.03.2016 року ним здійснювалося патрулювання на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 127 км + 700 м. Приблизно о 08.00 він побачив автомобіль позивача, який рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот, випередження в той час коли права смуга була не зайнята. Він зупинив позивача, представився і повідомив, що позивачем порушено п. 11.2 ПДР. Позивач факт порушення не визнав, пояснив, що він їхав по лівій смузі, оскільки дорожнє покриття правої смуги було пошкодження і це становило небезпеку для його автомобіля. Дійсно, покриття правої смуги дороги мають пошкодження, але це не перешкоджало іншим учасникам дорожнього руху рухатися по ній, а відповідно не було перешкодою і для руху позивача. Він бачив у позивача поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, проте на його вимогу позивач його не надав. Вважає, що позивач в будь-якому випадку мав йому предявити поліс за його вимогою. Дійсно, він не розяснював позивачу його процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП, проте це не є підставою для визнання незаконною та скасування постанови. Йому не відомо чи відповідає бланк постанови про адміністративне правопорушення типовому бланку, який зазначений у Додатку № 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові та інші докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.03.2016 року відносно позивача ОСОБА_3 поліцейським роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядовим поліції ОСОБА_2 було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732687 за ст.122 ч. 2, ст. 126 ч. 1 КУпАП України (а.с. 6).

З вказаної постанови слідує, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «BMW 530D» номерний знак НОМЕР_2, 17 березня 2016 року о 08.08, на автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 127 км + 700 м, рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот, випередження в той час коли права смуга була не зайнята та не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п. 11.2, 2.11 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122, 1. 1 ст. 126 КУпАП.

П. 11.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче правого краю проїзної частини.

Відповідно до п. 11.5 ПДР визначено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту…

Згідно до п. 2.12 ПДР власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В судовому засіданні судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_3 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнавав, пояснював, що був змушений рухатися по лівій смузі, оскільки дорожнє покриття правової смуги мало значні пошкодження, що становило небезпеку для технічного стану його автомобіля.

На обґрунтування своїх заперечень відповідачем надано відеозапис, здійснений за допомогою камери нагрудного реєстратора.

Проте, суд вважає, що вказаний доказ не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки з вказаного відеозапису вбачається, що він фіксує події, які мали місце після зупинки ОСОБА_3 інспектором поліції, відеозапис не відображає самої події, яка стала підставою винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідачем суду не надано, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростовані.

Надані в судовому засіданні пояснення відповідача не можуть прийматися судом як всебічні та достатні, оскільки не підтверджені іншими доказами.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Тобто з ч. 1 ст. 126 КУпАП вбачається, що дана стаття містить дві окремі підстави притягнення до адміністративної відповідальності: 1) за відсутність поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та 2) не предявлення для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З пояснень представника позивача та самого відповідача, наданих в судовому засіданні слідує, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у позивача при собі був, але він не був предявлений для перевірки інспектору поліції.

Вказана обставина також знаходить своє обєктивне підтвердження у відеозаписі, переглянутому в судовому засіданні.

Тобто вказані в постанові обставини вчинення ОСОБА_3Г адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП не відповідають обставинам, встановленим судом у даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція) затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N 1408/27853, на яку в своїх запереченнях посилається відповідач.

Відповідно до п. 9 вказаної Інструкції, а саме Розділу ІІІ. «Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»: розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно п. 4 Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Як вбачається з ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як слідує з пояснень представника позивача і ця обставина підтверджена відеозаписом, переглянутим в судовому засіданні, інспектором поліції позивачу ОСОБА_3 процесуальні права останнього, передбачені ст. 268 КУпАП, взагалі не були розяснені.

Вказана вище обставина також була визнана самим відповідачем в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлена невідповідність бланку постанови, складеної відповідачем, типовому бланку, який зазначений в Інструкції в 5 Додатку, де окрім всього зазначена графа «8. До постанови додаються__», та на зворотному боці зазначений текст з правами та обовязками особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

З переглянутого відеозапису судом встановленого, що позивач ОСОБА_3 виявляв бажання надати письмові пояснення з приводу правопорушень, у вчинення яких він звинувачував ся, але відповідачем процесуальні права позивача, передбачені законом були порушені, можливість надати письмові пояснення не надана, натомість відповідач позивачу пояснив, що надання таких пояснень законом не передбачена.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може, в тому числі, прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

При розгляді адміністративної справи, визнаючи позивача винним у правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідач, інспектор поліції ОСОБА_2 не взяв до уваги усні пояснення позивача, порушив процесуальні права позивача, передбачені законом, зокрема право надати письмові пояснення щодо інкримінованих правопорушень та долучити їх до постанови, доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надав, а тому суд приходить до висновку, що дії інспектора роти №1 батальйону УПП в м. Луцьк рядового поліції ОСОБА_2, щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності є протиправними, а постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732687 від 17.03.2016 року підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутні ст.122, ст. 126 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 72, 158-163, 185, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до поліцейського роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732687 від 17.03.2016 року поліцейського роти № 1 батальйону УПП у м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_2, складену стосовно ОСОБА_3 за ст.122 ч. 2, ст. 126 КУпАП України.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_4