Справа № 820/828/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 квітня 2016 р. Справа № 820/828/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С., суддів Мельникова Р.В., Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Король Д.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Бабенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- стягнути з Державної судової адміністрації України () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) - 18 944,80 грн. індексації недосплаченої частини заробітної плати за період червень - грудень 2005 року по травень 2015 року;

- стягнути з Державної судової адміністрації України () на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) - 200 636,50 грн. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_3 у період з 03.04.2005 року по 02.12.2010 року займав посаду судді Військового місцевого суду Харківського гарнізону, який ліквідовано на підставі Указу Президента України «Про ліквідацію військових апеляційних та військових місцевих судів» від 14.09.2010 року №900/2010. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року по справі №820/10327/13-а зобов'язано Державну казначейську службу України провести видатки з Державного бюджету України для виплати ОСОБА_3 заборгованості з виплати грошового утримання судді за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року та стягнуто на його користь заборгованість з виплати грошового утримання судді за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року. Оскільки вказане грошове утримання було виплачено позивачу з порушенням строків його виплати, то відповідно до приписів діючого законодавства ОСОБА_3 має право на отримання компенсації за втрату частини заробітної плати. Крім того, позивачем також зазначено, що у вказаний період він отримував щомісячне грошове забезпечення у меншому розмірі, ніж це було передбачено Законом України «Про судоустрій та статус суддів» без врахування індексаційних виплат. Зазначені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх порушених прав.

Представник відповідача, Державної судової адміністрації України у наданих до суду письмових запереченнях, проти заявленого позову заперечував та зазначив, що порушення термінів виплати заробітної плати позивачу відбулося не з вини відповідача, а через несвоєчасне проведення Державною казначейською службою України безспірного списання коштів на виконання рішення суду, отже позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув проти заявленого позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав.

ОСОБА_3 з 01 червня 2005р. по 01 січня 2006р. перебував на посаді судді військового суду Харківського гарнізону.

Наказом голови військового місцевого суду Харківського гарнізону №117 від 29.10.2010 року "Про звільнення з військової служби судді військового місцевого суду Харківського гарнізону підполковника юстиції ОСОБА_3" на підставі наказу Міністра оборони України від 11.10.2010 року №1081 о/с звільнено з військової служби у запас за пунктом "г" ч.7 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" (а.с. 57).

У період з 01.06.2005 року по 01.01.2006 року позивачу виплачено грошове забезпечення у розмірі 21862,84 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації та Державної казначейської служби України про зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено; зобов'язано Державну казначейську службу України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою "Виконання рішень судів на користь суддів", за кодом 0501150, для виплати ОСОБА_3 заборгованості з виплати грошового утримання судді в розмірі 84 134,20 грн. у тому числі податок з доходів фізичних осіб в розмірі 10 974,03 грн. за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року; стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати грошового утримання судді в розмірі 84 134 (вісімдесят чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 20 коп., у тому числі податок з доходів фізичних осіб в розмірі 10 974,03 грн. за період з 01 червня 2005 року по 31 грудня 2005 року.

Заборгованість з грошового утримання за період з 01.06.2005 року по 31.12.2005 року включно, яка встановлена рішенням суду була виплачена позивачу 13.05.2015 року.

Представником позивача під час судового розгляду справи надано пояснення та зазначено, що заборгованість з виплати грошового забезпечення за вказаний період, виплачена позивачу майже через 10 років заборгованості та через 5 років після звільнення. На думку позивача, у зв'язку із затримкою у виплаті грошового забезпечення позивач має право на стягнення індексації оплати праці позивача та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Колегія суддів зазначає, що правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, питання судоустрою і статусу професійних суддів в Україні регулює та встановлює Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, отже на неї покладено обов'язок по здійсненню заходів щодо матеріального забезпечення суддів відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), було встановлено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

За наявною в матеріалах справи копією постанови Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.20.14 року у справі №820/10327/13-а встановлено обставини та розмір недоплаченого грошового утримання судді ОСОБА_3

Від так судовим розглядом було встановлено, що згідно щомісячного розрахунку фонду оплати праці суддів за червень-грудень 2005 року та Довідки №406-5 від 10.10.2008 року нараховане грошове утримання виходячи з посадових окладів, встановлених Постановою КМУ №865 від 03.09.2005 року, становить: 95 023,01 грн. Розмір фактично виплаченого ОСОБА_3 грошового утримання становить 21862,84 грн., згідно Довідки №406-5 від 10.10.2008 року. Розмір недоплаченого грошового утримання судді ОСОБА_3, який займав посаду судді Військового місцевого суду Харківського гарнізону у період з 01.06.2005 року по 31.12.2005 року складає: 84134,20 грн. у т.ч. ПДФО в розмірі 10974,03 грн.

Відповідно до приписів ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, отже колегія суддів приходить до висновку, що обставини встановлення розміру недоплаченого грошового утримання судді ОСОБА_3 не підлягають доказуванню.

Під час судового розгляду справи колегією суддів встановлено, що зазначена заборгованість за спірний період була фактично виплачена ОСОБА_3 14.05.2015 року, що підтверджено листом №5-13/742/14811 від 19.05.2015 року Державної казначейської служби України "Про надання інформації" (а.с. 67).

Щодо стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_3 200636,50 грн. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року у справі №820/10327/13-а встановлено, що з 01 червня 2005 р. по 01.01.2006 р. оклади суддів місцевих загальних судів були меншими та не відповідали відсотковому співвідношенню новому розміру окладу Голови ВС України, зокрема суддів військового суду Харківського гарнізону. Також зазначено, що листом за вих.№17-4640/07 від 19.07.2007 року Державна судова адміністрація України головних бухгалтерів апеляційних і місцевих господарських та військових судів зобов'язала у зв'язку з прийняттям постанови ВАСУ від 16.05.2007 року щодо застосування постанови КМУ від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці суддів» з 01 червня 2005 року надати розрахунки заробітної плати суддів, щомісячного грошового утримання та щомісячного довічного грошового утримання за червень-грудень 2005 року відповідно до таблиць, що додавались. Зазначеним листом роз'яснено, що розрахунки потрібно було здійснити виходячи із посадових окладів передбачених вказаною постановою з урахуванням встановлених на той час надбавок, доплат та премій за фактично відпрацьований час.

Отже, оскільки постанова № 865 набрала чинності лише 1 червня 2006 року, оклади суддів не відповідали вимогам статті 44 Закону № 2862-ХІІ.

Проте щодо спірних відносин не можуть бути застосовані положення Закону № 2050-ІІІ, оскільки за правилами, визначеними статтею 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс в період невиплати доходу.

Таким чином, оскільки сума грошового забезпечення за період з 01.06.2005 року по 31 грудня 2005 року була визначена судовим рішенням та відповідачем по справі не була самостійно виплачена, колегія суддів зазначає, що позивачем заявлено в даному провадженні вимоги про нарахування компенсації щодо оспорюваної суми заробітної плати, а не нарахованої, а отже така вимога задоволенню не підлягає.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 25.11.2015 року у справі №21-3064а15.

Щодо стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_3 - 18 944,80 грн. індексації недосплаченої частини заробітної плати за період червень - грудень 2005 року по травень 2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пункт 1-1 Порядку № 1078 визначає, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Відповідно до п.5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, базовим вважають місяць, у якому відбувається підвищення зарплати на будь-яку суму за рахунок збільшення його постійних складових.

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 29.01.2014 року встановлено три випадки, коли підвищення зарплати не робить місяць базовим (абз. 8 п.5 Порядку № 1078): а) перший: працівнику встановлено доплату за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт; за суміщення професій (посад); за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників; б) другий: підвищення зарплати за рахунок прийняття на роботу за внутрішнім сумісництвом; в) третій: зарплата підвищується за рахунок збільшення розміру премії.

Заробітну плату з цього місяця не індексують, якщо сума її підвищення перевищує суму індексації (фіксовану її величину), що повинна нараховуватися в місяці підвищення.

Колегія суддів зазначає, що індексація доходу здійснюється в межах прожиткового мінімуму доходів громадян. Однак невиплачене позивачу грошове утримання за період з 01.06.2005 року по 31.12.2006 року за постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року у справі №820/10327/13-а є різницею в отримуваному позивачем розмірі грошового утримання і передбаченому Законом України "Про судоустрій та статус суддів".

Отже оскільки позивачем за вказаний період отримувався дохід, то подальше його збільшення за рішенням суду не підлягає індексації.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України про стягнення суми не обґрунтовані, правомірність їх не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П ОС Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України про стягнення суми - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 27 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Суддя Мельников Р.В.

Суддя Полях Н.А.