Справа № 802/278/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 квітня 2016 р. Справа № 802/278/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: керівника Бершадської місцевої прокуратури в інтересах управління Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області

до: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 року керівник Бершадської місцевої прокуратури в інтересах управління Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області (далі - позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач), в якому просить стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 23203,02 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що під час проведення 02.09.2015 року документального габаритно-вагового контролю посадовими особами управління Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області (далі - управління Укртрансінспекції у Вінницькій області) на 406 км + 200 м автомобільного шляху міжнародного значення М12 (Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка) встановлено факт перевезення автомобілем марки MAN 18.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ФОП ОСОБА_1 вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу, виданого Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Так, відповідно до товарно - транспортної накладної № 3/7 від 01.09.2015 року, виданої ФОП ОСОБА_2, без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, зазначеним вище автомобілем під керуванням водія - ОСОБА_3 здійснювалось перевезення дошки обрізної з перевищенням фактичного навантаження на одиничну вісь. Дозволена маса - 11 тон, фактична маса склала 13,8 тон.

Зазначене, на думку позивача, підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 004200 від 02.09.2015 року, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 003154 від 02.09.2015 року, довідкою про результати здійснення габаритно - вагового контролю від 02.09.2015 року та чеком №05265 від 02.09.2015 року про результати зважування.

Зважаючи на те, що визначена контролюючим органом плата за проїзд, відповідачем не оскаржена та в добровільному порядку, у встановлені чинним законодавством строки не сплачена, така набуває статусу заборгованості перед державним бюджетом України. Відтак, вказана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

В судове засідання представник позивач не з'явився, проте подав до суду заяву за вх. № 6829 від 08.04.2016 року про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, шляхом направлення повістки на адресу, що вказана в позовній заяві, проте конверт повернувся до суду із позначкою: "за закінченням терміну зберігання".

За приписами ч. 11 ст. 35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи вищевикладене, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце розгляду справи, а тому розгляд справи є можливим без участі представника відповідача згідно ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 14.10.1999 року, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.19-22).

02.09.2015 року на автомобільного шляху міжнародного значення М12 Стрий - Тернопіль - Кіровоград - Знам'янка (406 км + 200 м) посадовими особами управління Укртрансінспекції у Вінницькій області було зупинено вантажний автомобіль марки MAN 18.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ФОП ОСОБА_1 Вказане підтверджується Актом від 02.09.2015 року про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с. 10).

За результатами зважування транспортного засобу марки MAN 18.220, реєстраційний номер НОМЕР_1, з вантажем складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якою встановлено осьові навантаження (1 ось - 8,100 т, 2 ось - 13,800 т) та повну масу транспортного засобу (21,900 т) без оформлення дозволу, який дає право на рух автодорогами України.

Також, 02.09.2015 року управління Укртрансінспекції у Вінницькій області складено Акт №003154 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів на автомобільній дорозі, яким встановлено перевезення водієм транспортного засобу ОСОБА_3 вантажу масою 21,900 тон, у той час як нормативно допустима 40 тон., нормативно допустимі осьові навантаження 11 / 11, при цьому перевіркою встановлене фактичне осьове навантаження - 8,10 / 13,80, пройдена відстань дорогами загального користування с. Копище Житомирської області - м. Бершадь Вінницької області, всього 554 км.

Згідно Розрахунку № 154 від 02.09.2015 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідачу була нарахована плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 947,34 євро, що в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку складає 23203,02 грн.

Однак, визначена контролюючим органом сума платежу відповідно до зазначеного розрахунку відповідачем у добровільному порядку не сплачена.

02.02.2016 року на адресу Бершадської місцевої прокуратури надійшов лист управління Укртраніспекції у Вінницькій області № 37/4/59-16, у якому повідомлено, що після спливу 30-денного терміну відповідачем не подано документи, які б підтверджували плату за проїзд великоваговими та (або) великогабаритними транспортними засобами автомобільними дорогами загального користування, згідно Розрахунку № 154 від 02.09.2015 року в сумі 947,34 євро.

Крім того, управління Укртраніспекції у Вінницькій області просило вжити заходів представницького характеру, щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування. У зв'язку із цим, прокурор звернувся до суду із даним позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 29.03.2012 року «Про утворення територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті» утворено юридичну особу публічного права територіального органу Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті - управління Укртрансінспекції у Вінницькій області.

Пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затверджено Указом Президента України від 06.04.2011 року №387/2011, встановлено, що Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування.

Згідно із пунтом 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, органом державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, за приписами пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли навантаження на одиночну вісь перевищує 11 тон, здійснюється за спеціальними правилами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансінспекцією, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Згідно статті 1 Закону № 2344-III великоваговим транспортним засобом є транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

При цьому, відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Частиною 4 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Аналогічні правила передбачені пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, згідно із якими рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

У відповідності із пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Як зазначалось, згідно із Актом №003154 від 02.09.2015 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, транспортним засобом, який належить відповідачу було здійснено перевезення, при якому навантаження на одиночну вісь становила 13,80 тон, при нормативно допустимій 11 тон.

Пунктом 28 Порядку № 879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту встановлено у пункті 30 Порядку № 879.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку № 879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Із наведеного випливає, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов'язковим платежем, який дає право на рух великовагового транспортного засобу.

Враховуючи наведене, управлінням Уктрансінспекції у Вінницькій області згідно розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №154 від 02.09.2015 року відповідачу нараховано плату за проїзд в сумі 947,34 євро.

В свою чергу, пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

З огляду на вказане, суд зазначає, що заявлена позивачем сума в розмірі 947,34 євро підлягає стягненню з відповідача в національній валюті та становить 23203,02 грн.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879 перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

На момент розгляду справи в суді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 23203,02 грн. відповідачем не сплачена, а заборгованість перед бюджетом не погашена.

При цьому, пунктом 41 Порядку №879 передбачена можливість оскарження в установленому порядку дій або бездіяльності учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю, проте, як встановлено судом відповідач вказаним правом не скористався, у адміністративному або судовому порядку дії та/або рішення Укртрансінспекції у Вінницькій області не оскаржував.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 2 статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки чинним законодавством України не передбачений механізм примусового стягнення Укртрансінспекцією та її територіальними підрозділами плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у випадку несплати у добровільному порядку, проте несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави, вказане є підставою для представництва прокурором інтересів держави у суді.

Як встановлено частиною 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) відповідно до статті 94 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути із фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України (р/р 0002, Головне управління Державного казначейства України у Вінницькій області, код призначення платежу: 22160100, ) заборгованість із сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 23203,02 грн (двадцять три тисячі двісті три гривні дві копійки).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович