Справа № 308/1390/16-а
Суддя: Семерак І. О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді Семерак І.О.

при секретарі Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.02.2016 року звернувся в суду з адміністративним позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з дня, наступного після відрахування зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015 року

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, вважаючи такий безпідставним. При цьому зазначила, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення, які набули права на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет ОСОБА_3 України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», Про кабінет ОСОБА_3 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та митного кодексів України, Положення помічника - консультанта народного депутата України. У зв'язку з цим з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах визначених вищенаведеними законами, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Відповідно до пункту 5 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру". Вказує, що з 1 січня 2017 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 12 листопада 2015 року за №788-VІІІ позивача було звільнено з посади судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у відставку.

Відповідно до вищевказаної Постанови, наказом голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за №188/02-06 від 20 листопада 2015 року позивача було відраховано з штату цього суду.

Управління пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області своїм рішенням, викладеним у протоколі №3 від 14.01.2016 року відмовив позивачу, як судді у відставці, у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Суд не може погодитися з обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Позивач ОСОБА_1 ОСОБА_4 Президента України від 5 травня 1999 року № 474/99 був призначений на посаду судді Ужгородського міського суду. В подальшому згідно постанови Верховної ОСОБА_3 України від 24.06.2004 № 1856-ІV „Про обрання суддів був обраний на посаду судді Ужгородського міськрайонного суду безстроково. Відтак ним набуто статусу судді у відповідності до чинного на той час Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ «Про статус суддів» (із наступними змінами).

Законом № 2862-ХІІ (ст.3) передбачалось, що гарантії незалежності суддів встановлюються цим Законом, а також Конституцією України. Держава гарантує фінансове та матеріально-технічне забезпечення суддів та судів. Відповідно до ст.11 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що незалежність суддів забезпечується, в тому числі, правом судді на відставку. Гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Республіки Крим. У гл.VІІІ Закону № 2862-ХІІ було закріплено положення про матеріальне та соціально-побутове забезпечення суддів, які є невід»ємними складовими гарантій незалежності суддів. Ст.43 Закону № 2862-ХІІ встановлено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Право на відставку позивачем набуто з 18.05.2009р. у відповідності до положень Закону України № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (ст.11), з урахуванням наявності на той час відповідного стажу, який дає право на відставку. Відповідно до чинного на той час законодавства України, а саме, ст. 43 Закону України «Про статус суддів», постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» наказом територіального управління ДСА в Закарпатській області від 06.05.2009р. №17 ОСОБА_1, як судді Ужгородського міськрайонного суду, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, встановлено з 18.05.2009р. грошове утримання в розмірі 82 відсотки заробітної плати. В послідуючому наказом від 20.01.2010р. №3 ТУ ДСА в Закарпатській області щомісячне грошове утримання збільшено до 84 відсотків, а наказом голови Ужгородського міськрайонного суду від 28.03.2011р. №23 до 86 відсотків.

Набуте в установленому порядку право на відставку фактично було реалізовано позивачем поданням до Вищої ради юстиції заяви від 20.02.2015р. про звільнення з посади судді у зв»язку з виходом у відставку відповідно до положень Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» ( у редакції, чинній до 29.03.2015р.).

Відповідно до ст.109 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» ( у редакції, чинній до 29.03.2015р.) передбачено, що за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до п.11 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» ( у редакції, чинній до 29.03.2015р.) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На день набрання чинності Законом №2453-VI порядок обчислення стажу роботи, що дає право судді на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, було врегульовано відповідно до ст. 43 Закону України Про статус суддів (2861-12) та постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 03.09.2005 №865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів. Зокрема, п.3-1 постанови КМУ від 03.09.2005 №865 ( в редакції, чинній на день набрання чинності Законом від 07.07.2010 №2453-VI) передбачалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, який надає позивачу, як професійному судді, право на відставку, підлягає зарахуванню: половина строку навчання за денною формою на юридичному факультету Львівського держуніверситету 1 рік 11 місяців 19 днів, період проходження строкової військової служби 1 рік 10 місяців 12 днів, робота на посадах помічника прокурора по нагляду за розглядом кримінальних справ в судах, прокурора кримінально-судового відділу, старшого прокурора кримінально-судового відділу та старшого прокурора відділу підтримання обвинувачення в судах прокуратури Закарпатської області 7 років 6 місяців 14 днів, на посаді судді 16 років 6 місяців 5 днів. Наведене, зокрема, підтверджується, листом №17-2808/09 від 29.04.2009 Державної судової адміністрації України Щодо надання дозволу на отримання щомісячного грошового утримання, Розрахунком стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеним за підписом голови та керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Згідно наказу ТУДСА в Закарпатській області №17 від 06.05.2009 року позивачу було встановлено щомісячне грошове утримання, як судді, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, в розмірі 82% заробітної плати з 18.05.2009 року.

Таким чином, за позивачем зберігається набуте до звільнення у звязку з поданням заяви про відставку право на довічне щомісячне грошове утримання в розмірі 80% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді з нарахуванням додатково 2 відсотка за кожний рік роботи понад 20 років. На час звільнення, з урахуванням відповідного стажу роботи, позивач має право на отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 90%.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституція України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_3 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_5 ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" , яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Частина третя статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону N 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 3, 5 Закону України № 213-VIII встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції,

Згідно п.5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_3 України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював відповідні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004( справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді «, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року 3 18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також зазначив про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3рп/2013 визнанні неконституційними оскільки будь-які обмеження передбачених частиною 3 статті 138 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 08.07.2011 року.

Частиною 3 ст.138 Закону України ,,Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 08.07.2011 року передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, такі обмеження суперечать положенням Європейської хартії про закон ,,Про судоустрій і статус суддів" від 10 липня 1998 року та принципам верховенства права.

З урахуванням викладеного вбачається, що первинна редакція Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України.

Між тим, положеннями статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 213-VIII, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам , а саме: ст.ст. 8,21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що він на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання.

У результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Конституції України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року).

Розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст.ст. 8, 19, 22, 126 Конституції України, а також ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року). У звязку з чим, рішення відповідача викладене у протоколі №3 від 14.01.2016 року комісії Управління пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить Конституції України та Закону України, який прийнятий на основі Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу, судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання протиправною та зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з дня, наступного після відрахування зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015 року.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст.8, 19, 21, 22, 126 Конституції України, ч.3 ст.43, ч.3 ст.63 ЗУ«Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.1, ч.3 ст.129 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 7-9, 11, 71, 158, 160, 162, 163, 167, п.1 ч.1 ст.256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання протиправним, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області від 14.01.2016 року (протокол №3) про відмову у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 25.12.2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з дня, наступного після відрахування зі штату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015 року.

Постанову в частині призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6