Справа № 804/7550/15
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2016 р. Справа № 804/7550/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
при секретарі Дерев'янко К.П.
за участю представників:
позивача Березнякової К.А.
відповідача Гагарського А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новація» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новація» зареєстроване 23.04.2002 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом економічної діяльності позивача є, зокрема, оптова торгівля фармацевтичними товарами.
За результатами перевірки податковою інспекцією було складено акт №389/04-66-22-01/31959223 від 18.05.2015 року, яким зафіксовано порушення ТОВ «Новація» п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України по операціях по ланцюгу постачання: ТОВ «Едхаус Сістем» за період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року; з ТОВ «Лаконта Груп» за період з 01.11.2014 року по 31.12.2014 року в результаті чого ТОВ «Новація» занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 193 664 грн.
Правомірність податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, податковий орган визначив нереальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Лаконта груп» та ТОВ «Едхаус Сістем» з огляду на відсутність в них основних засобів, трудових ресурсів, виробничого обладнання, сировини та матеріалів для виконання умов договору, а також належним чином оформлених паперових носіїв, та як наслідок непідтвердженість факту здійснення господарських операцій.
Отже, податковий орган дійшов висновку, що оскільки не підтверджено факт реального вчинення господарських операцій ТОВ «Лаконта груп» та ТОВ «Едхаус Сістем» з позивачем, останній завищив податковий кредит на 193 664 грн.,чим занизив податок на додану вартість на означену суму.
Під час розгляду справи судом встановлено, що 01.11.2014 року позивачем ТОВ «Новація» (Покупець) було укладено договір поставки з ТОВ «Лаконта груп» за №0111/14-01.
Відповідно зазначеного договору Покупець купує і сплачує, а Постачальник продає на умовах цього Договору біологічно активні добавки, профілактичні та косметичні креми у кількості, асортименті та за цінами, вказаними в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною цього Договору.
На виконання умов договору як до перевірки так і до суду було надано видаткові накладні та податкові накладні, виписані в листопаді 2014 року на загальну суму 386 946,96 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 64 491,16 грн.
Суми податку на додану вартість в розмірі 64 491,16 грн. по вищезазначеним податковим накладним включено до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за листопад 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року.
На виконання умов договору як до перевірки так і до суду було надано видаткові накладні та податкові накладні, виписані в грудні 2014 року на загальну суму 453 831,42 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 75 638,57 грн.
Суми податку на додану вартість в розмірі 75 638,57 грн. по вищезазначеним податковим накладним включено до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за грудень 2014 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року.
Розрахунки було здійснені згідно платіжних доручень №543 від 17.12.2014 року, №551 від 22.12.2014 року, №28 від 17.01.2015 року та №33 від 22.01.2015 року.
Судом також встановлено, що 02.01.2015 року позивачем ТОВ «Новація» (Покупець) було укладено договір поставки з ТОВ «Едхаус Сістем» (Постачальник) за №02/01-2015-01.
Відповідно зазначеного договору Покупець купує і сплачує, а Постачальник продає на умовах цього Договору біологічно активні добавки, профілактичні та косметичні креми у кількості, асортименті та за цінами, вказаними в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору.
На виконання умов договору як до перевірки так і до суду було надано видаткові накладні та податкові накладні на загальну суму 321 204,37 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 53 534,06 грн.
Суми податку на додану вартість в розмірі 53 534,06 грн. по вищезазначеним податковим накладним включено до складу податкового кредиту в декларації з ПДВ за січень 2015 року, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року.
В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсними вказаних договорів, укладених позивачем з вищезазначеними контрагентами. Факт укладення цих договорів та їх виконання сторонами підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій на виконання умов договорів.
Всі надані первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок - вони є такими, які підлягають обов'язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Окрім того, позивачем також було надано додаткові документи на підтвердження реальності господарських взаємовідносин між ТОВ «Новація» та контрагентами, а саме: журнал обліку довіреностей, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, фотокопії, отриманого від ТОВ «Лаконта Груп» та ТОВ «Едхаус Сістем» товару, паспорти якості на отримані товари.
За отримані від контрагентів товари та послуги ТОВ «Новація» проведено розрахунки в повному обсязі.
Окрім того, в процесі розгляду справи cудом було встановлено, що на час здійснення господарських операцій були зареєстровані як платники ПДВ та мали право видавати податкові накладні.
Отримані товарно-матеріальні цінності було реалізовано позивачем на адресу ТОВ «Оптіма-Фарм, ЛТД», ПП «Таврія Плюс» та ТОВ Фірма «Мед-Сервіс», що відображено у бухгалтерському обліку та підтверджується відповідними документами (договорами, податковим накладними та банківськими виписками).
Отже, враховуючи, що первинні бухгалтерські документи на продаж товарів та надання робіт/послуг від контрагентів, виписані особами, які на час їх видання не втратили статус платника податку на додану вартість, суд погоджується з позицією позивача щодо правомірності включення до складу податкового кредиту відповідних сум за такими господарськими операціями.
В судовому засіданні представник відповідача зазначив в якості додаткової підстави для визнання нереальними господарських операцій, здійснених ТОВ «Новація» з контрагентами, відсутність товарно-транспортних накладних на постачання товару.
Однак, згідно з пп. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Крім того слід зазначити, що у разі підтвердження дійсного виконання вiдповiдних господарських операцій певні недоліки первинних документів є свідченням недобросовiсностi постачальника та не можуть слугувати підставою для притягнення платника податку-покупця до вiдповiдальностi.
Щодо посилань податкового органу на відсутність сертифікатів якості на товарно-матеріальні цінності, що передавались контрагентами за договорами поставки, суд зазначає, що договорами не було передбачена необхідність надання таких сертифікатів.
Окрім того, паспорти якості та висновки не витребовувались податковим органом в ході проведення перевірки, проте були надані позивачем до суду.
Посилання відповідача в акті перевірки як на підставу відсутності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Лаконта Груп», ТОВ «Едхаус Сістем» на дані інформаційних систем податкового органу щодо відсутності у постачальника основних засобів та трудових ресурсів, які необхідні для здійснення окремих видів діяльності не можуть вважатися безперечними доказами підтвердження нереальності спірних господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що виконання поставок не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу. Звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як то- на умовах оренди, за цивільно-правовими договорами).
Таким чином, відсутність у постачальника основних засобів та трудових ресурсів, які необхідні для здійснення окремих видів діяльності не свідчить про фіктивність господарських операцій, оскільки підприємство-постачальник може здійснювати реальні торговельні операції та не обов'язково має бути виробником товару, а працівників може залучати не тільки за трудовим договором, а й за цивільно-правовими договорами.
Щодо відсутності декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість контрагентами позивача оскільки такі декларації були не прийняті податковим органом та мають статус «до відома» суд зазначає, що відповідно до пунктів 36.1, 36.5 статті 36, 38.1 статті 38, 44.1 статті 44, 47.1 статті 47, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків,який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, в тому числі і його контрагентів.
З огляду на встановлені обставини, які підтверджують рух активів в процесі здійснення господарських операцій, зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю позивача та досліджені докази, суд вважає, помилковим висновок податкового органу, щодо непідтвердженості реальності проведених господарських відносин між ТОВ «Новація» та контрагентами та як наслідок завищення податкового кредиту в сумі 193 644 грн.
З огляду на наведене, на переконання суду, господарські операції ТОВ «Новація» та ТОВ «Лаконта Груп», ТОВ «Едхаус Сістем» є реальними, направленими на настання правових наслідків, які обумовлені ними та підтверджені належним чином складеними первинними документами. Тобто, ТОВ «Новація» має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку зокрема при визначені об'єкту оподаткування податком на додану вартість.
Суд також відмічає, що в силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак за змістом Податкового кодексу України позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника ПДВ, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.
Під час розгляду справи відповідачем за правилами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, відповідачем не доведено неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників, не подано доказів відсутності руху активів у процесі здійснення господарської операції, доказів відсутності зміни стану та структури активів, зобов'язань чи власного капіталу сторін спірних правочинів, доказів отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб, доказів отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.
У ході розгляду справи відповідачем не доведений факт несумісності предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача. Доказів того, що у спірних правовідносинах позивач та його контрагенти є пов'язаними особами, були обізнані з обставинами організації господарської діяльності один одного, діяли взаємоузгоджено та зловмисно, маючи на меті завдати шкоди інтересам Держави, мали інший матеріальний інтерес, ніж виконання зобов'язань за спірними правочинами, вчинені правочини об'єктивно не були потрібні для організації господарської діяльності позивача, господарські операції за спірними правочинами були відображені лише в документообігу, а фактично не відбулись і не спричинили змін у структурі і складі активів сторін спірних правочинів, відповідач до суду не подав.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Новація» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новація» сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 20 січня 2016 року.

Суддя С.І. Озерянська