Справа № 802/113/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 квітня 2016 р. Справа № 802/113/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Жупанової Дар'ї Олександрівни

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача 1: Євчук Г.В.

відповідача 2: Горецький Ю.М., Ткачук Ю.О.

третя особа: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2), третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Оратівський РВ УМВС України у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2016 до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2), третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Оратівський РВ УМВС України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління МВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015, у частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області відповідно до п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, тобто через скорочення штатів з внесенням відповідного запису до трудової книжки;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області прийняти ОСОБА_1 в порядку переводу на службу до Національної поліції України на посаду рівноцінну посаді начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що його звільнено за відсутності правових підстав і з порушенням вимог законодавства, за відсутності пропозицій щодо подальшого працевлаштування при наявності бажання працювати в Національній поліції, а також наявності рівнозначних штатних одиниць у структурі Нацполіції. Позивач вважає, що наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області № 164 о/с від 06.11.2015 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді в органах Нацполіції, в зв'язку з чим для захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову та просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях, наголосивши, що заява позивача про прийняття на службу до ГУ НП у Вінницькій області не надходила.

Третя особа у судове засідання не з'явилось, хоча про дату, час та місце повідомлена належним чином та завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, для повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи судом було допитано свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено 04.11.2015 ОСОБА_1, на ім'я т.в.о. начальника УМВС України у Вінницькій області, було подано рапорт про звільнення з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції.

Позивач стверджує, що відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ, він написав заяву від 05.11.2015 року про прийняття до Національної поліції, який був поданий до ГУ НП у Вінницькій області через працівника кадрового забезпечення Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_7

Однак, наказом начальника УМВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015, позивача звільнено в запас з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області відповідно до п.64 «г» Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991, тобто через скорочення штатів.

Надаючи оцінку правомірності зазначеного наказу, суд виходив із наступного.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114).

При цьому, Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року №21-8а15 зазначено, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється. Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990.

Статтею 18 Закону України "Про міліцію" передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим суд враховує, що Закон України "Про міліцію" втратив чинність та набрав законної сили Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIІI від 02.07.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641 "Про утворення Національної поліції України" утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

16.09.2015 постановою Кабінету Міністрів України №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було утворено Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та постановлено ліквідувати територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема ті, що діяли на території Вінницької області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України.

Згідно з пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 11 Розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезаначені норми Розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про національну поліцію" та Положення № 114, на які йдеться посилання в оскаржуваному наказі містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; відсутність можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яка звільняється.

Відповідно до п.9 Розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Таким чином, обов'язковою умовою дотримання вимог вищезазначеного Закону є з'ясування думки працівника міліції, щодо виявлення бажання на рахунок подальшого проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення.

Представниками відповідачів у судовому засіданні вказано, що позивач не виявив бажання працювати у поліції, оскільки ним не було подано заяви про бажання працювати в поліції, в зв'язку з чим був звільнений з органів внутрішніх справ.

З метою встановлення вищевказаних обставин у справі, судом було витребувано у ГУ НП у Вінницькій області журнал реєстрації вхідної кореспонденції. Проте, вказана вимога суду не була виконана. Представник відповідача 2 в судовому засіданні пояснив, що на момент спірних правовідносин був призначений лише т.в.о. начальника ГУ НП у Вінницькій області, який особисто розглядав заяви осіб про прийняття на службу, при цьому не встановлено обов'язкової реєстрації вказаних заяв.

При цьому, судом встановлено, що т.в.о. начальника ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_8 одночасно займав посаду т.в.о. начальника УМВС України у Вінницькій області, в обов'язки якого входило прийняття кадрових питань щодо прийняття та звільнення зі служби.

Однак, відповідачем 1 не спростовано обґрунтованість та законність накладеної на рапорті ОСОБА_1 від 04.11.2015 резолюції т.в.о. начальника УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_8 "Заперечую, звільнити за скороченням штатів".

Проте, суд зазначає, що доводи відповідача 2 про те, що заява ОСОБА_1 від 05.11.2015 про прийняття на службу в Нацполіцію ним не отримана, не свідчить про відсутність такого бажання, оскільки за приписами Закону України «Про Національну поліцію» передбачається саме наявність бажання працівника проходити службу в поліції, при цьому не встановлено обов'язкової форми звернення при висловлюванні бажання про прийняття на службу до поліції.

Водночас, суд зазначає, що на підтвердження бажання переходу на службу до поліції в матеріалах справи міститься рапорт ОСОБА_1 від 04.11.2015 про звільнення з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ за п.64 «з» Положення № 114, у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції. Що свідчить про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження служби в поліції, а підтвердив свою згоду на подальше проходження служби у новоствореному органі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6, що займав посаду заступника начальника Оратівського РВ УМВС України, повідомив, що йому не відомі обставини подання позивачем заяви про прийняття до Нацполіції.

Разом з тим, допитаний в якості свідка ОСОБА_9, який працює у відділі кадрового забезпечення Оратівського відділення Гайсинського відділу ГУ Нацполіції у Вінницькій області повідомив суду, що заяви про перехід на службу до поліції, які були написанні працівниками Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області були передані ним особисто до ГУ Національної поліції у Вінницькій області. Щодо заяви ОСОБА_1 свідок зазначив, що йому було відомо про його бажання продовжувати службу в поліції, при цьому особисто не був присутній при написанні такої заяви. Повідомив суд, що заяви про перехід на службу до поліції не писали лише 7 осіб, які перебували на посадах, що скорочувались. Однак, посада яку обіймав позивач не підлягала скороченню.

На основі пояснень позивача, матеріалів справи та показів свідка, судом встановлено, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про "Національну поліцію" є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем 2 допущено протиправну бездіяльність відносно позивача, встановленого вищевказаною юридичною нормою, і воно підлягає поновленню шляхом зобов'язання Головного управління Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу в поліцію.

Слід зазначити, що вимоги до кандидатів на службу в поліції передбачені ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст.50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 61 Закону України "Про національну поліцію" визначено обмеження, пов'язані зі службою в поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач до звільнення проходив службу на посаді начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 03 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 10 місяців 13 днів. Не має стягнень по службі, є учасником бойових дій.

Отже, на думку суду позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України.

З огляду на зазначене підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника управління МВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області, оскільки законність підстав прийняття даного наказу спростовано судом вище.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Вінницькій області прийняти ОСОБА_1 в порядку переводу на службу до Національної поліції України на посаду рівноцінну посаді начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області, суд зазначає наступне.

Суд наголошує, що в силу принципу розподілу державної влади в Україні, закріпленого статтею 6 Конституції України суд не вправі зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити дії, які відносяться до його виключеної компетенції (дискреційних повноважень).

Відповідно до п.9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, встановивши, що уповноваженим органом у встановленому порядку не розглядалася заява (рапорт) позивача про проходження служби в поліції та, відповідно, не здійснювали перевірку чи відповідає позивач вимогам, установленим Закон України "Про Національну поліцію", тому відсутні підстави для зобов'язання ГУ НП у Вінницькій області прийняти позивача на посаду рівноцінну посаді начальника Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Враховуючи викладене, з метою повного поновлення прав особи, яка звернулась за судовим захистом, на підставі ч.2 ч.3 ст.162 КАС України, зобов'язати Головне Управління Національної поліції в Вінницькій області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в Вінницької області, як такого що виявив бажання проходити службу в поліції.

Відповідно до ч.1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований не в повній мірі та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Управління МВС України у Вінницькій області №164 о/с від 06.11.2015 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Оратівського районного відділу УМВС України у Вінницькій області.

3. Вийти за межі позовних вимог.

4. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення " Закону України "Про Національну поліцію".

5. У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна