Справа № 638/4317/16-а
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4317/16-а
Провадження № 2-а/638/187/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2016 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харків В.М. Хайкін, розглянувши одноособово адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що листом від 18.02.2016 року №2940-02/26 її було повідомлено про виявлення розбіжностей між сумами заробітної плати в пенсійній справі позивача та даними персоніфікованого обліку у звязку з чим виникла переплата пенсії у розмірі 15683, 59 грн. На пенсію позивач вийшла у 2007 році, помилку в звітності було виявлено у 2016 році, тобто Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова предявляє грошові вимоги за останні 9 років, тобто з пропущенням строків позовної давності. Пенсія, яка нараховується позивачу є єдиним, а відтак і основним засобом існування її сім'ї. В наявності розбіжностей між сумами заробітної плати в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку вини позивача немає, оскільки саме роботодавці зобовязані в установленому порядку подавати уповноваженому органу, тобто відповідному управлінню пенсійного фонду, достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них. Просить суд позов задовольнити, визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними, скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова про стягнення з позивача 15683, 59 грн. переплати пенсійних виплат за період з 2007 року по 2016 рік.

Представник відповідача надав до суду заперечення, в яких зазначив, що Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова не згодне з вимогами позивача, виходячи з наступного. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 06.10.1997 року, де отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Згідно заяви позивача від 28.04.2007 року розпорядженням №147100 від 12.06.2007 року її було переведено на пенсію за віком. Відповідно до пункту б), в) пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для зарахування для страхового стажу періодів роботи, починаючи з 01.01.2004 року, відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних системи персоніфікованого обліку. Для зарахування заробітної плати для обчислення пенсії з 01.07.2000 року відділ персоніфікованого обліку надає індивідуальні відомості про застраховану особу. Для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відділом персоніфікованого обліку УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова було надано індивідуальні відомості про застраховану особу. Після проведення перевірки правильності нарахування пенсійних виплат в 2016 році були виявлені розбіжності між сумами заробітної плати в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку, у звязку з чим виникла переплата пенсії у розмірі 15683, 59 грн. Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми пенсій виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Ухилення від відшкодування завданих Пенсійному фонду України збитків негативно впливає на забезпечення своєчасного та повного фінансування виплати пенсій, що завдає шкоди інтересам держави. Рішенням комісії про стягнення надміру виплаченої суми пенсії від 04.02.2016 року ОСОБА_1, у звязку з коригуванням заробітку за 07-12.2000 року та 01-12.2003 року, було прийнято рішення про стягнення переплати у розмірі 15683 грн. 59 коп., про що позивача повідомлено листом від 18.02.2016 року №2945-02/26. Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень відмовити.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, оцінивши повідомлені позивачем, представником відповідача обставини, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова з 1997 року, де отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, що підтверджує протокол про призначення пенсії №126/9 від 10.10.1997 року.

Згідно заяви позивача від 28.04.2007 року розпорядженням №147100 від 12.06.2007 року ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком.

Згідно рішення комісії про стягнення надміру виплаченої суми пенсії від 04.02.2016 року, сума переплати 15683 грн. 59 коп. підлягає утриманню, відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі 20% від місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сумипенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Таким чином, пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.11.2014 №25-3).

Згідно із пунктом 3 Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

У відповідності до статті19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надане роз'яснення поняття лічильної (рахункової) помилки це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп'ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Між тим помилки, допущені через неправильне застосування законів і інших нормативно-правових актів, до рахункових помилок не відносяться. У зв'язку з чим не можна віднести до розрахункової помилки й розбіжності між сумами заробітної плати в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку.

Управлінням Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова в порушення вимог статті 71 КАС України не надано на підтвердження наявності факту рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, достовірних доказів, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою.

Також не надано відповідачем доказів, які свідчили б про недобросовісність дій з боку набувача ОСОБА_1 щодо отримання нею спірних сум, а саме суми переплати пенсії у розмірі 15683 грн. 59 коп.

Таким чином, відповідачем не доведено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також наявності рахункової помилки, а тому суд застосовуючи до спірних правовідносин положення статті 1215 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про те, що вказані грошові кошти поверненню з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, не підлягають.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року №2, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Україна є соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 та частина перша статті 8 Основного Закону України).

У Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що «верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності». Складовою верховенства права є правова визначеність, яка, зокрема, знаходить свій вияв у принципі законних (легітимних) очікувань.

Європейський суд з прав людини у справі ОСОБА_2 Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (Yvonne Van Duyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова незаконними та скасування розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова про стягнення з позивача 15683, 59 грн. як переплати пенсійних виплат за період з 2007 року по 2016 рік, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 КАС України.

Аналізуючи сукупність усіх наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки не встановлено фактів зловживань з боку позивача, а отже розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова про стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсійних виплат за період з 2007 року по 2016 рік у розмірі 15683 грн. 59 коп. є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд вважає за необхідне також зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова повернути ОСОБА_1 утримані з її пенсії грошові кошти.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158-167, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 1215 ЦК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання незаконними дій субєкта владних повноважень задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова щодо прийняття рішення від 04.02.2016 року про стягнення надміру виплаченої суми пенсії з ОСОБА_1 незаконними.

Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова про стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсійних виплат за період з 2007 року по 2016 рік у розмірі 15683 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 59 коп. у розмірі 20 % від щомісячного розміру пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м Харкова повернути ОСОБА_1 утримані з її пенсії грошові кошти.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня її проголошення. У разі, якщо рішення ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Постанова набирає законної сили після спливу вказаного строку на її оскарження.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: