Справа № 2а-1970/1528/11
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ К/800/66534/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014

та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.12.2012

у справі № 2-а-1970/1528/11

за позовом Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2»

про прийняття рішення про сплату товариством податкового зобов'язання по податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Тернопільської області Державної податкової служби звернулась до суду з позовом про прийняття рішення про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Теркурій-2» податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 2 859 778,75 грн., в т.ч.: 2 287 823 грн. основного платежу та 571 955,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.12.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014, у позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В касаційній скарзі також було заявлено клопотання про заміну позивача, у зв'язку з реорганізацією із Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби на правонаступника - Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Тернопільській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної виїзної планової перевірки ТОВ «Теркурій-2» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 30.06.2010, складено акт № 13375/23-05/30345236 від 29.12.2010, в якому, зокрема, зафіксовано порушення: пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», які встановлюють обмеження щодо рівня звичайної ціни на послуги, а саме: товариство здійснювало надання послуг із оренди власного нерухомого майна за цінами, нижчими собівартості, чим занизило суму податкового зобов'язання на загальну суму 1 559 103 грн. за період з травня 2009 року по червень 2010 року; п. 4.1, п. 4.2 ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 367 419 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 19.01.2011 податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /0 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 709 273,75 грн., в т.ч.: 1 367 419 грн. основного платежу та 341 854,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № /0 про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 520 404 грн. та донарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 230 101 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, товариство оскаржило їх до Державної податкової адміністрації в Тернопільській області. Остання своїм рішенням від 31.03.2011 за № 5100/10/25-007/134 за результатами розгляду цієї скарги встановила, що зазначені вище податкові повідомлення-рішення вважаються відкликаними та не підлягають розгляду з межах процедури адміністративного оскарження, а податковому органу рекомендовано звернутися до суду із позовом про нарахування та сплату податкових зобов'язань та від'ємного значення сум податку на додану вартість, у зв'язку із застосуванням звичайних цін.

Крім того, судами встановлено, що вказані правовідносини фактично уже були предметом дослідження в адміністративній справі № 2-а-1970/2103/11 за позовом ТОВ «Теркурій-2» до Тернопільської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2011 за № /0 та № /0, що були прийняті у зв'язку порушенням товариством обмежень щодо рівня звичайних цін на послуги, а саме - надання послуг із оренди власного нерухомого майна за цінами, нижче собівартості, що призвело до заниження сум податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.08.2011, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2012, у справі № 2-а-1970/2103/11 податкові повідомлення-рішення були визнані протиправними та скасовані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

База оподаткування операції з поставки товарів (послуг), згідно із п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

При визначенні звичайної ціни на товари (роботи, послуги) необхідно враховувати, що, відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих цін.

Також, згідно положень п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуг) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну, При цьому умови договорів на ринку ідентичних ( у разі відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низько ліквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам). Стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну ( біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів. Якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів вищевказаного пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість», та «чиста вартість реалізації», які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну «звичайна ціна», визначеного цим Законом.

Відповідно до пп. 4.3.5 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» рішення про застосування непрямих методів приймається податковим органом за місцезнаходженням платника податків за наявності підстав, визначених у підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування податкових зобов'язань з використанням непрямого методу здійснюється виключно податковими органами. Рішення про сплату податкових зобов'язань приймається у судовому порядку за поданням керівника (його заступника) відповідного податкового органу.

Згідно з пп. пп. 4.3.1, 4.3.2 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» якщо контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків згідно з підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4 цього Закону у зв'язку з невстановленням фактичного місцезнаходження підприємства чи його відокремлених підрозділів, місцезнаходження фізичної особи або ухиленням платника податків чи його посадових осіб від надання відомостей, передбачених законодавством, а також якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у зв'язку з неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю визначених законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань платника податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у порядку, передбаченому законодавством. За непрямим методом податкове зобов'язання визначається за оцінкою витрат платника податків, приросту його активів, кількості осіб, які перебувають з ним у відносинах найму, а також оцінкою інших елементів податкових баз, які приймаються для розрахунку податкового зобов'язання щодо конкретного податку, збору (обов'язкового платежу) відповідно до закону. Якщо підставою для застосування непрямих методів є відсутність окремих документів обліку, такий метод може застосовуватися виключно для визначення об'єкта оподаткування або його елементів, пов'язаних із такими документами. Якщо платник податків подає інші документи обліку або інші підтвердження, достатні для визначення показників відсутніх документів обліку, непрямі методи не застосовуються.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 зазначеного Закону у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначається підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Тобто, з наведених норм вбачається, що обов'язок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом. Під час проведення перевірки платника податку орган державної податкової служби має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

В даному випадку, як встановлено судами попередніх інстанцій з підтвердженням матеріалів справи, податковий орган, без дотримання процедури визначення звичайної ціни, дійшов помилкового висновку про формування відповідачем вартості орендних послуг у бухгалтерському обліку за нижчими, ніж звичайні ціни, тому нарахування податкових зобов'язань, про стягнення яких заявлено позов, є безпідставним.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі позивача - Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби її правонаступником - Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Тернопільській області.

Касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.12.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний