Справа № 820/10/16
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р.Справа № 820/10/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2016р. по справі № 820/10/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" Чернявської Олени Степанівни треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб , ОСОБА_3

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" Чернявської Олени Степанівни про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" Чернявської Олени Степанівни від 19.10.2015 про відмову включити ОСОБА_1 до реєстру вкладників, яким необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами АТ "Банк "Фінанси та кредит" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; про зобов'язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та кредит" Чернявську Олену Степанівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; паспорт НОМЕР_2, виданий Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області 21 травня 1999 року, адреса проживання: АДРЕСА_1), яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами АТ "Банк "Фінанси та кредит" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та просив суд розглядати справу без його участі.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 укладено договір-заяву № 300937/42038/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 370 днів в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № НОМЕР_3 в сумі 25000,00 доларів США, на строк з 07.07.2014 року по 12.07.2015 року.

Згідно з меморіальним валютним ордером від 08.07.2014 року № 13791763 на депозитний рахунок ОСОБА_4 у Філії "Центральне регіональне управління" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відділення № 27 м. Вінниця та розміщено на даному рахунку грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24.07.2015 року укладено договір дарування грошових коштів в сумі 7500,00 доларів США, які є на особовому рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_3.

Відповідно до заяви від 12.08.2015 року, позивач звернулась до філії "Центральне регіональне управління" АТ "банк "Фінанси та Кредит" відділення № 27 м. Вінниця з заявою про відкриття власного банківського рахунку на суму 7500,00 грн..

Листом Банку "Фінанси та Кредит" від 17.09.2015 року № 879 позивачу запропоновано звернутись до відділення Банку № 27 в м. Вінниця для відкриття поточного рахунку.

На підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 року № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 року прийнято рішення № 171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року включно.

Уповноваженою особою Фонду гарантування та здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" призначено працівника Фонду гарантування Чернявську Олену Степанівну.

ОСОБА_1 30.09.2016 року до відповідача подано заяву про включення її до реєстру осіб для отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до листа від 19.10.2015 року, позивачу відмовлено у включенні до переліку осіб, котрі мають право на отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з тих підстав, що на позивача не поширюються гарантії щодо виплати відшкодовування коштів за вкладами.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день початку процедури виведення Банку з ринку позивач не був вкладником Банку.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (№ 4452-VI від 23.02.2012 (далі - Закон № 4452-VI).

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI, встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до Закону №4452-VI розроблено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення № 14).

З аналізу норм Закону №4452-VI та Положення № 14 вбачається, що уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, відповідний перелік вкладників формується Уповноваженою особою Фонду лише один раз та виключно з метою визначення ресурсів Фонду, які будуть спрямовані на відшкодування коштів за вкладами.

Відшкодування коштів за вкладами здійснюється на підставі затвердженого виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частиною першою статті 1062 цього Кодексу встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Згідно з частиною першою статті 1063 ЦК України фізична або юридична особа може укласти договір банківського вкладу (зробити вклад) на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої зроблений банківський вклад, прав вкладника ці права належать особі, яка зробила вклад.

З аналізу положень норм ЦК України вбачається, що визначення імені фізичної особи або найменування юридичної особи, на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу.

До того ж, пунктом 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI встановлено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону №4452-VI визначено, що вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Проаналізувавши зазначені правові норми колегія суддів дійшла висновку, що договір банківського вкладу укладається саме з фізичною особою та з банком, яка в свою чергу має право зробити вклад на користь іншої особи, проте, укладення договору дарування є правовідносинами суто між вкладником банку та позивачем, що регулюється іншими нормами цивільного права.

З матеріалів справи вбачається відсутність докази укладання ОСОБА_4 договору банківського вкладу з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_7, отже ОСОБА_7 не є вкладником ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", оскільки нею та/або на користь неї не укладався договір банківського вкладу з ПАТ "Банк "фінанси та Кредит", не є власником іменного депозитного сертифіката, тому грошові кошти, передані за договором дарування грошових коштів від 24.07.2015 року, не підлягають відшкодування за рахунок Фонду, у зв'язку з чим підстави для внесення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників відсутні.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22, встановлено списання (перерахування) коштів з рахунку одного клієнта на рахунок іншого клієнта здійснюється обслуговуючим банком на підставі платіжного доручення платника - власника рахунку.

Проте, в матеріалах справи відсутні розрахункові документи банку (платіжні доручення) на перерахування грошових коштів в частині яку подарував ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Колегія суддів зазначає, що наявність договору дарування на користь позивача без реального відкриття рахунку не свідчить про об'єктивне виникнення правовідносин банківського вкладу, а відтак позивача не можна вважати вкладником АТ "Банк "Фінанси та кредит" в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з цим колегія суддів зазначає, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в іншому порядку - у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо фактичного укладення сторонами договору банківського рахунку з посиланням на його публічність виходячи з наступного.

Публічність договору банківського рахунка прямо не визначена в Цивільному кодексі України. Проте відсутність прямого зазначення у положеннях Цивільного кодексу України щодо публічного характеру договору банківського рахунка не можна розглядати в якості самостійної підстави для висновку про те, що зазначений договір не є публічним. Для віднесення його до категорії публічних договорів необхідно довести наявність в ньому усіх ознак публічного договору, що закріплені у ст. 633 Цивільного кодексу України.

Аналіз положень Цивільного кодексу України, що регулюють договір банківського рахунка, дає підстави зробити висновок, що банк є суб'єктом господарювання та при отриманні ліцензії приймає на себе обов'язок надавати послуги кожному, хто до нього звернеться. Всі ці риси співпадають з обов'язковими ознаками публічного договору.

В той же час однією з необхідних ознак публічного договору є наявність обов'язку підприємця встановлювати умови такого договору однаковими для всіх споживачів. Проте у ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України закріплено, що договір банківського рахунка укладається на умовах, погоджених сторонами. На відміну від ознак публічного договору, ця норма виключає обов'язок банка встановлювати однакові умови для всіх клієнтів. Інші положення Цивільного кодексу України про банківський рахунок додатково вказують на можливість узгодження сторонами умов договору (ч. 1, 2, 4 ст. 1068, ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України).

Певні обмеження щодо укладення договору банківського рахунка будуть діяти незалежно від того, чи є договір банківського рахунка публічним. Відповідно до ч. 2 ст. 1067 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. У абз. 2 ч. 2 ст. 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом чи банківськими правилами. Одночасно конкретні умови договору банківського рахунка мають бути погоджені сторонами (ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи визначене вважаємо, що договір банківського рахунка не відноситься до публічних договорів, оскільки не містить усіх необхідних ознак такого договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.03.2016р. по справі № 820/10/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 29.04.2016 р.