Справа № 357/1825/15-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/33331/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Ситникова О.Ф.,

Черпака Ю.К.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області (далі - Управління ПФУ) про зобов'язання відповідача провести перерахунок та здійснити виплату пенсії, доплати до пенсії та додаткової пенсії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2014 року ОСОБА_4 пред'явила у суді вказаний позов, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення їй нарахування та виплати з 1 січня 2014 року доплати до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»; визнати відмову у здійсненні вказаного нарахування протиправною та зобов'язати відповідача здійснити вказані виплати; виконати рішення суду негайно та подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, позовну заяву в частині вимог за період з 1 січня 2014 року по 11 червня 2014 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування прийнятих ними рішень та ухвалення нового - про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та направлення справи для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суддя суду першої інстанції, залишаючи позовні вимоги за період з 1 січня 2014 року по 11 червня 2014 року без розгляду, виходив з того, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду, оскільки позов про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії починаючи з 1 січня 2014 року вона подала лише 12 грудня 2014 року, відповідно до відтиску поштового штампу на конверті.

Апеляційний суд з таким висновком погодився, указавши, що за приписами статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статей 1, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», доплата до пенсії та додаткова пенсія мають щомісячний характер та повинні бути виплачені не пізніше 25 числа місяця, за який виплачуються вказані види пенсії. Отже, про виплату пенсії у менших розмірах, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач повинна була дізнатися 26 січня 2014 року. Враховуючи те, що позивач звернулась до суду з позовом лише 12 грудня 2014 року, погодився з висновком суді суду першої інстанції, що позовні вимоги за період з 1 січня 2014 року по 11 червня 2014 року, підлягають залишенню без розгляду.

Втім, колегія суддів не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 КАС України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного і всебічного з'ясування цих обставин, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, і вичерпано всі можливості щодо збирання й оцінки доказів.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції на час звернення з цим позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, відповідно до вимог процесуального законодавства, чинного на день пред'явлення позову, суддя при прийнятті позовної заяви та вирішенні питання про відкриття провадження повинен з'ясувати питання дотримання позивачем строку звернення до суду на підставі позову та доданих до нього матеріалів.

Тож, з'ясування питання дотримання строку звернення до суду законодавцем покладено на суд першої інстанції, який, відповідно до частини другої статті 100 КАС України (в редакції, чинній на час пред'явлення позову), встановивши, що цей строк пропущено без поважних причин, може залишити позовну заяву без розгляду, як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відтак, при визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання чи порушення позивачем цього строку, суду насамперед слід з'ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У касаційній скарзі позивач стверджує, що про порушення її прав на отримання пенсії, доплати до пенсії та додаткової пенсії вона дізналась з рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року по аналогічній справі, та відповіді відповідача на її звернення про виплату вищезазначених пенсійних виплат, про що вона зазначала при зверненні до суду за захистом своїх прав.

Однак, суди попередніх інстанцій вказаним обставинам належної оцінки не надали.

Зазначене дає підстави для висновку, що суддя першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, передчасно застосував наслідки пропущення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановлені статтею 100 КАС України, та залишив позовні вимоги без розгляду, не встановивши, коли ж власне розпочався перебіг цього строку.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною другою статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак