Справа № 336/7077/14-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/23979/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Ситникова О.Ф.,

Черпака Ю.К.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Запоріжжя (далі - Управління ПФУ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не призначення та не виплати пенсії за віком, зобов'язати призначити та виплачувати пенсію за віком з 19 березня 2014 року на банківський рахунок, зазначений у заяві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є громадянином України, раніше проживав у Шевченківському районі міста Запоріжжя, за адресою: АДРЕСА_1, виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, досяг пенсійного віку та має необхідний стаж роботи для призначення пенсії.

Постановою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати пенсії за віком протиправною та зобов'язано призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_4 з 19 березня 2014 року на банківський рахунок, зазначений у заяві.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленої ним постанови та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу Управління ПФУ просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є громадянином України, що підтверджується його паспортом громадянина України для виїзду за кордон, дійсного до 5 серпня 2019 року.

19 березня 2014 року представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернувся до Управління ПФУ із заявою про призначення ОСОБА_4 пенсії за віком.

Листом від 21 березня 2014 року за вих. № 141/Г-1 Управління ПФУ повідомило позивача про неможливість призначення пенсії у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не надав документ, що підтверджує його постійну реєстрацію в Шевченківському районі міста Запоріжжя.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянин України незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне місце проживання в Україні, а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу в реалізації конституційного права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим, зобов'язав відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію.

Відповідно до Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2002 року № 1261 та Положення «Про Управління пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 8-2, саме управління пенсійного фонду забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Втім, суд першої інстанції, визнаючи бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язуючи його призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, фактично підмінив орган, який нараховує пенсію, незважаючи на те, що обов'язок по призначенню пенсій, як зазначалося вище, відповідно до Положення «Про Пенсійний фонд України», покладено на пенсійні органи, а тому суди не вправі підміняти їх.

Крім того, зобов'язавши Управління ПФУ призначити позивачу пенсію за віком, взагалі не з'ясував та не перевірив чи набув позивач право на призначення такої пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Апеляційний суд, вирішуючи позовні вимоги, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача в прийнятті до розгляду документів для призначення позивачу пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Шевченківському районі міста Запоріжжя є протиправною, оскільки позивачу, як громадянину України, який постійно проживає за її межами, державою гарантовано право на отримання пенсії. Однак, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішення про відмову в призначені пенсії позивачу, як це передбачено частиною п'ятою статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідачем не приймалось, а тому вимоги позивача є передчасними.

Відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і пунктів 39, 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів з дня надходження документів про призначення пенсії приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що рішення про відмову у призначені пенсії позивачу відповідачем не приймалось. У той же час, апеляційний суд безпідставно відмовив в задоволенні позову, оскільки встановивши, що відповідач протиправно відмовив в прийнятті до розгляду документів для призначення позивачу пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Шевченківському районі міста Запоріжжя, тобто, виявивши порушення прав і свобод позивача, не відновив їх шляхом обрання належного способу захисту. Тож, права позивача так і залишились незахищеними.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки зазначеним вимогам усі ухвалені у справі рішення не відповідають, то, в силу положень частини другої статті 227 КАС України, вони підлягають скасуванню, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого врахувати зазначене вище та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 220-1 КАС України, за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення, суд касаційної інстанції ухвалює рішення за наслідком попереднього розгляду справи, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись статтями 220-1, 227, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - представника позивача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18 листопада 2014 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак