Справа № 825/24/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/24/16 Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Петрика І.Й.

Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Прилуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Прилуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області форми "В1" від 09 жовтня 2015 року № в частині зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 305 364 (триста п'ять тисяч триста шістдесят чотири) грн. та штрафних санкцій у розмірі 152 682 (сто п'ятдесят дві тисячі шістсот вісімдесят дві) грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Прилуцька ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, податковим органом з 18 серпня 2015 року по 22 вересня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2014 року за результатами якої складено акт № 421/22/38305791 від 29 вересня 2015 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, п. 198.1., 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198, п. 201.1. ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі 305 364, 19 грн., у тому числі за лютий 2014 року на суму 305 364, 19 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 09 жовтня 2015 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 305 364, 00 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 152 682, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням податкового органу позивачем оскаржено його до ГУ ДФС у Чернігівській області, проте рішенням № 3673/10/25-01-10-04-15 від 10 грудня 2015 року скаргу залишено без задоволення, а податкове спірне повідомлення-рішення - без змін.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно до п. п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України - витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу.

Пунктом 138.2. ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно до п. 138.8. ст. 138 ПК України - собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1. ст. 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З огляду на викладені положення ПК України, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21 березня 2013 року між ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» (Замовник) та ПП «Владікос» (Підрядник) укладено договір підряду № 8, за умовами якого підрядник зобов'язується виконати роботи по будівництву першої черги під'їзної залізничної колії з улаштуванням земляного полотна, згідно з кошторисом (додаток № 1), календарним планом (додаток № 2), які є невід'ємною частиною договору.

Згідно до п. 1.3. договору - робота вважається виконаною після підписання акту здачі-приймання робіт замовником або уповноваженою ним особою.

Вищевказаний договір підписаний уповноваженими на те особами та скріплений печатками.

Реальність виконання зазначених господарських операцій підтверджується актом приймання в постійну експлуатацію під'їзних колій та стрілочних переводів; податковими та видатковими накладними; платіжними дорученнями; товарно-транспортними накладними; локальними кошторисами; календарними планами; актами приймання виконаних будівельних робіт; довідками про вартість виконаних будівельних робіт/витрат; договорами підряду.

Крім того, позивачем до суду були надані документи, які підтверджують рух матеріальних активів контрагента позивача - ПП «Владікос».

Доводи податкового органу з приводу дефектів у документах, зокрема у графах локального кошторису за формою № 1 на будівельно-монтажні роботи № 2-1-1/2 на укладання залізничної колії 1 черга «Склав», «Перевірив» зазначено лише підпис без зазначення посади, прізвища та ініціалів особи, яка склала та перевірила кошторис, та у акті здачі траси за квітень 2013 року не зазначено дати його складання колегія суддів до уваги не приймає.

Колегія суддів погоджується з цього приводу з висновком суду першої інстанції, що сама по собі наявність або відсутність в окремих документах певних реквізитів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Аналогічного правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 2а-2717/11/2670).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Отже, позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по вищевказаним податковим накладним.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на акт від 07 листопада 2014 року № 2616/16-03-22-02-12/34689669 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Владікос» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Астарта трейд-М» за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року», від 12 вересня 2014 року № 822/16-01-22-04-11/38170799 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Астарта трейд-М» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків ПП «Владікос» за 2013 рік, від 29 серпня 2014 року № 4766/15-53-22-3/37946267 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «САНТОРГ-ЮГ» щодо документального підтвердження господарських відносин із контрагентами, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01 березня 2012 року по 30 травня 2014 року», від 29 квітня 2014 року № 1224/26-55-22-08/38347915 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альянс - Експерт» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року», від 24 квітня 2014 року № 1197/26-55-22-08/38450212 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Террагруп» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період діяльності з 01 січня 2013 року по 31 березня 2014 року», оскільки вищевказані акти стосуються виключно контрагентів позивача та взаємовідносин між іншими товариствами, а тому не можуть слугувати безспірним та об'єктивним доказом того, що господарські операції між позивачем та його контрагентом - ПП «Владікос» не відбувались.

Крім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання складається не за результатами проведення зустрічної звірки чи перевірки суб'єкта господарювання, у разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, з огляду на що зазначений акт може бути лише носієм інформації щодо наявності фактів, які унеможливлюють проведення зустрічної звірки та не може містити інформацію щодо фінансово - господарських відносин суб'єктів господарювання.

Колегія суддів також звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Таким чином, у випадку, коли платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання права на податковий кредит з податку на додану вартість та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, зазначені у актах обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагента. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Отже, позивач не може нести відповідальності за дії свого контрагента.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Петрик І.Й.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 28 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Петрик І.Й.

Хрімлі О.Г.