Справа № 227/2774/15-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 227/2774/15-а 2-а/335/116/2016
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьк Донецької області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо незаконної невиплати в повному обсязі нарахованого розміру пенсії, стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену, суму пенсії за період з липня 2014 р. по лютий 2015 р. у розмірі 13672,56 гривень, а також заборгованість, що буде накопичуватися з дня подання адміністративного позову до суду, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень, зобовязати відповідача нараховувати та проводити на його користь виплату пенсії в повному обсязі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він перебуває на обліку в відповідача та отримує пенсію за віком. З липня 2014 р. відповідач припинив виплату пенсії без обґрунтованих причин, у звязку з чим він опинився у скрутному матеріальному становищі. Також йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що він втратив нормальні життєві звязки, був вимушений докладати значних зусиль для організації свого життя, не мав можливості оплачувати житлово-комунальні послуги, належним чином харчуватись та одягатись, внаслідок чого став нервовим, роздратованим та пригніченим. Просив позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача суду не надавав. За таких обставин та враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 128 КАС України суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи з урахуванням наданих заперечень.

Враховуючи, що у судове засідання не прибули всі учасники процесу, суд відповідно до приписів ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 КАС України, вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу в порядку письмового провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням серії № НОМЕР_1, виданим 17.03.2011 січня 2004 р. (арк. справи 7).

За даними паспорту ОСОБА_1 він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто у місті, внесеному до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Відповідно до довідки УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району міста Запоріжжя.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з території здійснення антитерористичної операції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Відтак, законодавство України повязує можливість отримання пенсії внутрішньо переміщеною особою із її перебуванням на обліку внутрішньо переміщених осіб у відповідному органі державної влади на території держави, підтвердженням чого є довідка про реєстрацію такої особи.

Відповідно до частини першої статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною другою цієї ж статті КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Частиною першою статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною пятою цієї ж статті передбачено право суду збирати докази з власної ініціативи.

У позовній заяві ОСОБА_1. вказує, що йому було припинено виплату пенсії за період з липня 2014 р. по лютий 2015 р.

В цей же час, як вбачається з довідки УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 р. на запит суду, ОСОБА_1 знаходиться на обліку у вказаному управлінні, отримує пенсію за віком за списком № 1. ОСОБА_1 здійснена виплата пенсії за період з липня 2014 р. по лютий 2015 р. у розмірі 1709,07 гривень на місяць, загалом за цей період виплачено 13672,56 грн.

За таких обставин, суд вважає, що з боку органів ПФУ не було допущено неправомірних дій з невиплати пенсії позивачеві, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача неправомірними та стягнення суми пенсії за вищевказаний період є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 гривень, то суд також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до частини другої статті 22 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями субєкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом в одному провадженні із вимогою вирішити публічно-правовий спір. Оскільки судом не було встановлено в діях відповідача протиправних дій по відношенню до позивача, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача нараховувати та проводити на його користь виплату нарахованої їй пенсії в повному обсязі не можуть бути задоволені судом, оскільки є вимогами на майбутнє. В цей же час, виходячи з положень статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від вже існуючих порушень з боку субєктів владних повноважень. Суд на час розгляду справи не може вирішувати вимоги позивача, спрямовані на майбутнє, оскільки відсутні підстави стверджувати, що в подальшому з боку відповідача будуть вчинені будь-які протиправні дії, а рішення суду по суті спору не може ґрунтуватись на такому припущенні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.В.Апаллонова