Справа № 813/5700/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/53902/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року у справі № 813/5700/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» до Львівської митниці про скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Техніка Монтажу» звернулось з позовом до Львівської митниці, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №209000006/2014/900009/2 від 19.02.2014 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2014/00047.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність дій митниці щодо визначення митної вартості товару за резервним методом, оскільки товариством було надано усі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару за основним методом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року, позов задоволено. Скасовано рішення Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №209000006/2014/900009/2 від 19.02.2014 року. Скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2014/00047, оформлену Львівською митницею Міндоходів.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Львівська митниця ДФС звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 квітня 2012 року між компанією Sp. z.о.о. «KLIMAS WKRET-MET» (Продавець) та ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» (Покупець) було укладено контракт № 02/12, відповідно до умов якого Продавець виробляє та продає, а Покупець купує вироби, що іменуються як «Товар», інформація про кількість та асортимент яких вказана в замовленні-специфікації. Загальна сума контракту складає 2000000 USD.

Відповідно до п.2.2 контракту, ціни на товар встановлюються в USD, на умовах вказаних в доповненні до контракту.

Відповідно до п.3.1 контракту, відвантаження товару здійснюється силами, засобами і за рахунок Продавця на адресу Покупця. Продавець оформляє необхідні документи (ліцензії, сертифікати країни походження), оплачує експортні мита за свій рахунок. Доставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах DDU Львів (пункт 3.3 контракту).

Згідно з п.4.2. контракту сума кожної поставки вказується в доповненні до контракту.

Відповідно до Додатку №22 від 17.02.2014 року до контракту, сторони погодили поставку визначеного у додатку товару на загальну суму 54790,15 доларів США.

Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті №741 від 14.04.2014 року ТОВ «Фірма «Техніка Монтажу» було сплачено на користь компанії Sp. z.о.о. «KLIMAS WKRET- MET» 54790,15 доларів США в якості оплати за товар згідно контракту.

Для здійснення митного оформлення товару, позивачем до Львівської митниці було подано електронну митну декларацію та документи на вантаж згідно контракту №02/12 від 11.04.2012 року.

На підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації були подані наступні документи: уніфікована митна квитанція МД-1 №0203124 від 18.02.2014 р.; картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №209/2012/0000968 від 28.11.2012 р.; міжнародна автомобільна накладна від 17.02.2014 р.; рахунок-фактура (інвойс) №РС від 17.02.2014 р.; контракт №02/12 від 11.04.2012 р.; доповнення до контракту №22 від 17.02.2014 р.; інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 17.02.2014 р.; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) №2730 від 17.02.2014 р.; сертифікат про походження товару загальної форми №РL/МF/АК 0257485 від 17/02/2014 p.; копія митної декларації країни відправлення №14РL333010Е0019443 від 17.02.2014р.; митна декларація №209120000.2014.804818 від 18.02.2014 р.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, митницею було встановлено певні розбіжності у них, та запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

У відповідь на вказану вимогу митного органу, позивач просив надати пояснення причин вимоги надання додаткових документів. При цьому, декларант надав прайс-лист виробника/відправника; інформацію з Інтернет сторінки біржі країни-виробника/відправника з зазначенням вартості сировини та копії податкових накладних з продажу ідентичного товару на території України, а також повідомив митний орган про те, що згідно ст. 53 та п.7 ст. 54 Митного кодексу України наданих документів достатньо для проведення митного оформлення за 1-м (основним) методом.

За результатами розгляду поданих документів, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 19.02.2014 року №209000006/2014/900009/2, за яким митну вартість товару було скориговано за шостим (резервним методом).

Внаслідок коригування митної вартості товарів було відмовлено в оформленні митної декларації № 209120000/2014/804818 та прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2014/00047.

Не погодившись з рішенням та карткою відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що митницею не доведено правомірності прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №209000006/2014/900009/2 від 19.02.2014 року за резервним методом та неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору.

Колегія суддів погоджується з позицією судів про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 р., в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Колегія суддів вважає вірними висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що право митного органу на витребування від декларанта додаткових документів виникає лише у разі наявності обґрунтованого сумніву у повноті та/або достовірності відомостей про митну вартість товарів, однією з підстав виникнення якого є виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах і такі розбіжності мають впливати саме на числове значення складових митної вартості товарів.

При цьому, у розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною 4 ст.54 МК України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку із неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст.53 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: метод 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст. 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Застосовано метод 2 ґ (ст. 64 МК України). Коригування митної вартості ґрунтується на раніше визначених митними органами вартостях МД №100260001/2013/117365 від 11.12.2013 року, МД №204060000/2013/6490 від 24.12.2013 року.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, під час розгляду документів виявлені розбіжності: відсутній підпис відправника в CMR та підписи в рахунку-фактурі, контракті та доповненні до контракту відрізняються між собою. Декларанту наданий перелік додаткових документів, на підставі яких митна вартість може бути визнана: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписки з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Між тим, митницею не доведено, що зазначені розбіжності у підписах відправника впливають на митну вартість товару, зазначену у документах, що підтверджують цю вартість відповідно до ч.2 ст.53 МК України, оскільки обґрунтованими сумніви можуть вважатися лише тоді, коли розбіжності виявлені саме в документах, зазначених у частині 2 цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Між тим, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, що свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні основні документи, які ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товарів.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом, в свою чергу, не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку щодо протиправності рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №209000006/2014/900009/2 від 19.02.2014 року та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2014/00047, а відтак про наявність підстав для їх скасування.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: