Справа № 534/266/16-а
Суддя: Окунь Т. В.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 534/266/16-а
Провадження № 2-а/534/19/16
Постанова
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2016 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
в складі: головуючого судді Окунь Т.В.
при секретарі Гончар С.Т.
розглянувши у письмовому провадженні в залі суду в м. Комсомольську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В лютому 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у відмові направити розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби із одночасним зобов`язанням до вчинення згаданої дії та визнати протиправним рішення Міноборони України щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності із одночасним зобов`язанням до призначення і виплати згаданої допомоги.
Заявлені вимоги обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачами ряду нормативних актів /зокрема положень ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та положень п.п. 6,13,16 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі /смерті/, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні або перевірочні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затв. Постановою КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, які визначають основні засади державної політики в сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, і гарантують військовослужбовцям та членам їх сімей сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулюють відносини в цій галузі.
Через порушення відповідачами положень законодавства при вирішенні питання щодо правомірності призначення одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності просить задовольнити позов, визнати дії/бездіяльність відповідачів щодо ненаправлення розпорядникові бюджетних коштів висновку про виплату йому одноразової грошової допомоги та рішення щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової допомоги протиправним і зобов`язати відповідачів до вчинення дій, направлених на відновлення порушеного права.
До суду позивач та його представник не з`явились, направивши заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 39-41).
Відповідачі позов не визнали з підстав, наведених в запереченнях на позов (а.с. 32-33, 42-43).
Полтавський обласний військовий комісаріат надіслав заяву про розгляд справи у відсутність свого представника (а.с. 30).
Представник Міноборони України звернувся з клопотанням щодо передачі адміністративної справи за предметною підсудністю до Полтавського окружного суду, і одночасно, в разі відмови в задоволенні згаданого клопотання, заявив клопотання щодо відкладення розгляду справи в зв`язку з бажанням представника відповідача взяти участь у судовому засіданні по даній справі (а.с. 43).
Вирішуючи питання щодо предметної підсудності згаданої справи, суд наголошує про наступне:
У відповідності до ст..18 КАС України місцевим адміністративним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а відтак, вимога відповідача щодо передачі згаданої справи /предметом розгляду якої є питання призначення та виплати соціальної допомоги/ до юрисдикції Полтавського окружного суду задоволенню не підлягає.
Відсутні також підстави для задоволення клопотання відповідача щодо відкладення згаданої справи, оскільки бажання представника відповідача взяти участь у судовому засіданні по даній справі, за умови що судова повістка про виклик до суду була вручена стороні завчасно за 12 днів до судового засідання (а.с. 36), не є обставиною, яка свідчить про поважність причини неявки, і може слугувати підставою для відкладення справи, за умов, як вони визначені ст. 128 КАС України, а відтак, надає суду право розглянути справу у письмову провадженні і відмовити в задоволенні клопотання про її відкладення.
Отже, дослідивши представлені сторонами докази та наведені ними обґрунтування на підтвердження позиції у справі, суд встановив наступне:
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій у відповідності до положень ст.6 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проходив військову службу в Збройних Силах з 03 травня 1987 року до 17 квітня 1989 року і приймав участь в бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан з 15 вересня 1988 року по 13 березня 1989 року (а.с. 11-14).
Висновком Полтавської обласної МСЕК №2 від 29 грудня 2014 року ОСОБА_1 вперше, з 08 грудня 2014 року на підставі медичних та військово-облікових документів була встановлена ІІ група інвалідності, як наслідок поранення/контузії/ та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 8-10), а відтак, позивач є особою, на яку поширюється дія ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року
№ 2011-XII з наступними змінами та доповненнями /далі по тексту Закон № 2011-XII/, зокрема положення ст.ст. 3,16 згаданого Закону, згідно з яким одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
14 грудня 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням про призначення та виплати одноразової грошової допомоги на підставі положень ст.ст. 16, 16-3 Закону № 2011-XII (а.с. 5), в призначенні якої йому було відмовлено з посиланням на положення Постанови КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року, та задекларованого в ній /за переконанням сторони відповідача/ обов`язку Державної прикордонної служби України щодо призначення та виплати одноразової допомоги, як органом, що здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби (а.с. 6).
Отже, предметом оскарження в суді є бездіяльність відповідачів в зв`язку з відмовою в призначенні та виплаті одноразової допомоги військовослужбовцю в зв`язку із встановленням інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Як вбачається із змісту ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Як вбачається із змісту письмової відповіді, наданої Міноборони в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 на звернення позивача, відмову в призначенні та виплаті одноразової допомоги у відповідності до положень ст.16 Закону № 2011-XII відповідачі вважають такими, що прийняті відповідно до положень Закону та з дотриманням встановленої процедури, що в контексті положень ч.3 ст.2 КАС України виключає правову підставу для визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій (а.с. 6, 32-34).
Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони /серед іншого/: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
Отже, із наведеного в нормі переліку слід визначити ті, які є критеріями законності актів, дій чи бездіяльності що оскаржуються, а саме: чи ґрунтується правовий акт на законі, чи прийнятий він уповноваженою особою з використанням повноваження та з метою, з якою це повноваження надано.
Зміст наданої позивачу відповіді свідчить про те, що приймаючи рішення про відмову в призначенні та виплаті одноразової допомоги заявнику, відповідачі керувались насамперед положеннями Постанови КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», згідно з п.17 якої особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Згаданим органом, за переконанням відповідачів має бути Державна прикордонна служба України.
Надаючи аналіз наведеним стороною відповідача запереченням, керуючись загальновизнаною нормою теорії права щодо поняття нормативно-правового акту та його ознак, суд наголошує про наступне:
Враховуючи види правових актів за суб`єктами нормотворчості в Україні, та приймаючи до уваги провідне місце Законів України, як актів представницького вищого органу державної влади в Україні, аналізуючи положення ст. 16-3 Закону № 2011-XII, згідно з якою одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами, враховуючи також, що прикордонні війська КДБ СРСР /до складу яких входила військова частина НОМЕР_1 , в складі якої проходив службу позивач /а.с. 11/ до 21 березня 1989 року входили до складу Збройних Сил СРСР /ст.4 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок»/, а відтак, призов позивача на строкову службу та звільнення зі служби здійснювалися виключно на підставі наказів Міністра оборони колишнього СРСР, підтвердженням чому є перебування позивача до теперішнього часу на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони, за відсутності жодного доказу у справі на підтвердження «здійснення розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби саме КДБ СРСР, правонаступником якого є Державний комітет у справах охорони Державного кордону України /п.2 постанови КМУ № 3 від 02 січня 1992 року, суд вважає, що спірні правовідносини, виходячи із предмету спору, регулюються насамперед нормою спеціального Закону України, як нормативно-правовим актом вищої юридичної чинності, який визначає коло суб`єктів, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, на які покладається обов`язок призначити та виплати одноразову допомогу, а відтак відповідати за позовом з дотриманням процедури призначення та виплати одноразової допомоги, як вона визначена Постановою КМУ № 975 має насамперед місцевий орган військового управління в складі Міноборони України - Полтавський військовий комісаріат в межах повноважень, як вони визначені п.13 Постанови КМУ № 975 - шляхом передбаченого нормативним актом обов`язку подання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку та Міністерство Оборони України зокрема, як розпорядник бюджетних коштів, який у місячний строк після надходження зазначених документів зобов`язаний прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Отже системний аналіз згаданих норм права та представлених у справі доказів дають суду підставу дійти висновку, що оскаржувана бездіяльність відповідачів є такою, що суперечить положенням ст.ст.3,16, 16-3 ЗУ № 2011-XIIв зв`язку із порушенням ними визначеного законом порядку призначення та виплати одноразової допомоги військовослужбовцям в зв`язку із встановленою інвалідністю.
Вирішуючи справу відповідно до спрямованості завдання адміністративного судочинства та специфіки предмету судового розгляду, з огляду на критерії, зазначені в ч.3 ст.2 КАС України, суд вважає, що відмовляючи позивачу в призначенні та виплаті одноразової допомоги, суб`єкт владних повноважень в даній ситуації діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимога позивача про визнання такої бездіяльності протиправною є обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішене судом у відповідності до положень ст.94 КАС України.
З огляду на повноваження, надані суду при ухваленні рішення про задоволення позову, суд, керуючись ст.ст.159, 160, ст.161,ч.2 п.1 ст.162 КАС України,
п о с т а н о в и в :
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити розпорядникові коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, внаслідок настання ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, внаслідок настання ІІ групи інвалідності , пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Судове рішення може бути оскаржене сторонами до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя підпис Т.В.Окунь
Згідно з оригіналом:
Суддя Т.В.Окунь