Справа № 804/16400/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріПрихно К.С.
представника позивача представника відповідача Кабанової Н.В. Остренка Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису, -
18.07.2013 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці, в якому просило суд: скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці від 20.06.2013 року №04-28-91/24-23, винесений за результатом здійснення перевірки додержання законодавства про працю.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області зазначило, що відповідачем було винесено протиправний припис щодо встановленого порушенням вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме: на думку відповідача управлінням не були виконані нормативи працевлаштування інвалідів у 2012 році. Однак, такі твердження та доводи інспекції з питань праці позивач вважає незаконними і таким, що порушують його законні права та інтереси.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року у задоволені адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області до Державної інспекції України з питань праці Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про скасування припису №04-28-91/24-23 було відмовлено повністю, та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року - залишено без змін.
Ухвалою суду замінено первинного відповідача - Територіальну державну інспекцію з питань праці у Дніпропетровській області Державної інспекції України з питань праці її правонаступником - Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.
Представник позивача під час судового засідання пояснив обставини справи таким чином, як про це зазначено вище та підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача під час судового засідання заперечував проти заявленого адміністративного позову у повному обсязі та зазначив, що встановлені в ході проведеної перевірки порушення вимог чинного законодавства України з питань працевлаштування інвалідів є правомірними та відповідають дійсності. На думку відповідача, управління повинно було самостійно здійснювати працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, тому винесений на підставі встановлених порушень припис від 20.06.2013 року №04-28-91/24-23 є правомірним та скасуванню не підлягає.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання доручення Державної інспекції з питань праці від 13.06.2013 року за №32-04/01-22/01-1097 про проведення позапланових перевірок додержання вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів в органах виконавчої влади, на підприємствах, установах та організаціях, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, на підставі наказу «Про проведення позапланових перевірок» та направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання від 14.06.2013 року №24-О/91-6, територіальною Державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів.
За результатами проведеної перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області щодо додержання Управлінням Пенсійного фонду України в П'ятихатському районі Дніпропетровської області законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування винесено акт №04-28-91/24.
20.06.2013 року на підставі цього акту перевірки відповідачем було винесено спірний припис №04-28-91/24-23 з вимогою в строк до 20.07.2013 року повідомити територіальне відділення Фонду соціального захисту інвалідів за місцем реєстрації щодо наявності в установі працівника, який має групу інвалідності встановлену медико-соціальною експертною комісією та провести роботу по застосуванню в Україні вимог норм постанови Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року «Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів».
При перевірці дотримання нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, встановлено, що у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2012 рік вказана середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу - 32 особи. Це підтверджується вказаним звітом, копія якого наявна в матеріалах справи.
Однак, позивач надав свої заперечення на акт перевірки від 08.07.2013 року за вих. №3710/01-40, за якими визначив, що при прийомі на роботу до територіального управління Пенсійного фонду України ним застосовується спеціальний порядок прийому, призначення на посаду державного службовця.
Також, не погодившись із винесеним приписом, позивач оскаржує його у судовому порядку. Отже, предметом доказування в даній адміністративній справі є правомірність/протиправність винесення Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області (на момент розгляду судової справи її правонаступником є Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області) оскаржуваного припису. З цього приводу суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.3 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на вільно обрану зайнятість. Примушування до праці у будь-якій формі забороняється. Добровільна незайнятість особи не може бути підставою для притягнення її до відповідальності. Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.
За ч.1 ст.4 вищевказаного Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Згідно ст.11, ст.12 Закону України «Про зайнятість населення» держава гарантує особі право на захист від будь-яких проявів дискримінації у сфері зайнятості населення за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, членства у професійних спілках або інших об'єднаннях громадян, статі, віку, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Не вважається дискримінацією здійснення заходів щодо додаткового сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.
Забороняється в оголошеннях (рекламі) про вакансії зазначати обмеження щодо віку кандидатів, пропонувати роботу лише жінкам або лише чоловікам, за винятком специфічної роботи, яка може виконуватися виключно особами певної статі, висувати вимоги, що надають перевагу одній із статей, а також вимагати від осіб, які працевлаштовуються, надання відомостей про особисте життя.
Обмеження щодо змісту оголошень (реклами) про вакансії (прийом та роботу) та відповідальність за порушення встановленого порядку їх розповсюдження встановлюються Законом України «Про рекламу».
Кожен має право на безоплатне одержання інформації про пропонування і попит на робочу силу, зокрема про вільні робочі місця (посади), можливості та умови працевлаштування на території України і за кордоном, професійну орієнтацію, професійне навчання та інші послуги, передбачені законодавством.
Держава забезпечує доступ до інформації у сфері зайнятості населення через органи державної влади та засоби масової інформації.
Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про зайнятість населення» визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.
За ст.ст.43, 44 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути в тому числі інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам".
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Зареєстровані безробітні мають право на:
1) безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції:
послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру;
консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії);
інформації про свої права та обов'язки як безробітного;
відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі;
2) матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону;
3) збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах;
4) оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи.
Зареєстровані безробітні зобов'язані:
1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців;
2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів;
3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення;
4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Згідно з ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.
Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою.
За змістом ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Частиною 1 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Тобто, аналіз вищевикладених норм чинного законодавства України показує, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для безробітних інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, як про це стверджує відповідач. Однак, підприємство несе обов'язок повідомляти уповноважені органи про наявність місць для такого працевлаштування, яким у цьому випадку є відповідні державні служби зайнятості. При цьому, як встановлено нормами Закону України «Про зайнятість населення» безробітний інвалід, який зареєстрований у відповідному державному центрі зайнятості, при дотриманні усіх формальних процедур зобов'язаний брати участь у конкурсному відборі, в тому числі при зарахуванні на державну службу.
Так, з поданих суду звітів про наявність вакансій за формою №3-ПН за 2012 рік (станом на 02.04.2012р., 14.05.2012р., 21.05.2012р., 30.07.2012р., 04.09.2012р., 18.09.2012р., 13.11.2012р., 22.02.2013р.), копії яких є наявними в матеріалах справи, вбачається, що позивач належним чином виконував свій обов'язок та повідомляв про наявність вакантних місць для працевлаштування, в тому числі і інвалідів. При цьому управлінням до претендента на вакансію встановлюються певні вимоги, зокрема стаж роботи - 3 роки, повна вища освіта, місце проживання - П'ятихатки, навички роботи - на комп'ютерній техніці, освітньо-кваліфікаційний рівень - економіст, бухгалтер, юрист. Також у звіті зазначена характеристика вакантного місця роботи з таких посад: головний спеціаліст відділу призначення пенсій, головний спеціаліст-юрисконсульт, головний спеціаліст відділу виконання бюджету, начальник відділу виплати пенсій, головний спеціаліст відділу з виплати пенсій, завідуючий сектором, головний спеціаліст-програміст.
Позивачем також подавалась територіальному органу Державної служби зайнятості України звітність встановленого зразка та форми. Зокрема, в матеріалах справи міститься копія звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 23.07.2013 року №2591/09-46 із відображеною кількістю вакансій - 2, за професією - спеціаліст державної служби. На підтвердження правомірності своїх тверджень про належне виконання вимог закону, позивач надав суду копії звітів за формою №10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012, 2013, 2014, 2015 роки. Тому, суд зазначає, що позивач належним чином та систематично здійснював свій обов'язок щодо забезпечення працевлаштування інвалідів, подавав необхідну звітність, встановлену вимогами чинного законодавства України.
Суд погоджується із позивачем в частині тверджень щодо наявності спеціального порядку для прийому на державну службу громадян України. Цей спеціальний порядок призначення на посаду державного службовця зокрема визначений Законом України «Про державну службу».
Згідно ст.15, ст.16 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.
Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Дані про вакансії посад державних службовців підлягають публікації та поширенню через засоби масової інформації не пізніш як за один місяць до проведення конкурсу.
Забороняється вимагати від кандидатів на державну службу відомості та документи, подання яких не передбачено законодавством України.
Президент України, Голова Верховної Ради України, члени Уряду України, глави місцевих державних адміністрацій мають право самостійно добирати та приймати осіб на посади своїх помічників, керівників прес-служб, радників і секретарів згідно з штатним розписом і категорією, що відповідає посаді (патронатна служба). Порядок перебування на державній службі таких осіб установлюється відповідними органами.
Стосовно осіб, які претендують на зайняття посади державного службовця, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». У разі прийняття на державну службу на конкурсній основі спеціальна перевірка проводиться після проведення конкурсу стосовно осіб, які рекомендовані для призначення на посаду.
На державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».
Також відповідно до ст.11 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Порядку організації проведення спеціальної перевірки відомостей щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого указом Президента України від 25.01.2012 року №33, є спеціальна перевірка щодо осіб, які претендують на зайняття посад, пов'язаних із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.
Порядком проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002 року №169, визначені повноваження конкурсної комісії, зокрема здійснення відбору осіб для зайняття вакантних посад державних службовців на підставі розгляду поданих кандидатами документів, результатів іспиту та співбесіди.
Вказаним Порядком також передбачено, що особи, які успішно склали іспит, але не були відібрані для призначення на посади, у разі їх згоди, за рішенням конкурсної комісії можуть бути рекомендовані для зарахування до кадрового резерву в цьому державному органі і протягом року прийняті на вакантну рівнозначну або нижчу посаду без повторного конкурсу.
За твердженнями позивача, ним були дотримані усі вимоги чинного законодавства України щодо працевлаштування в тому числі інвалідів на державну службу. Зокрема, дані про вакансії посад державних службовців поширювались через засоби масової інформації не пізніше як за один місяць до проведення конкурсу. Проте, інваліди не звертались до управління для працевлаштування та не подавали документи до конкурсної комісії управління, тому їх права доступу до державної служби не були порушені.
Отже, законом передбачена специфіка у працевлаштуванні інвалідів, які претендують на посади державних службовців або вже мають такий статус. Адже як вже зазначалось вище, в даному випадку порядок такого працевлаштування має бути здійснений з обов'язковим дотриманням спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про державну службу», Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців». Тому, можна констатувати, що позивач належним чином дотримався вимог чинного законодавства України щодо працевлаштування інвалідів, які претендують на посади державних службовців або вже мають такий статус. А також у перевіряємому 2012 році систематично виконував свої обов'язки по повідомленню уповноважених органів про наявність місць для працевлаштування, якими є відповідні державні служби зайнятості.
Так, згідно положень ст.ст. 69, 70, 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позов.
Отже, під час судового розгляду даної адміністративної справи суд не знайшов підтвердження правомірності та обґрунтованості винесеного відповідачем припису від 20.06.2013 року №04-28-91/24-23 згідно акту від 20.06.2013 року №04-28-91/24 за результатами проведеної перевірки Управління Пенсійного фонду України у П'ятихатському районі Дніпропетровської області з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З огляду на це такий підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню повністю.
Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати припис Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 20.06.2013 року №04-28-91/24-23.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 24 лютого 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник