Справа № 2а-7625/11/2670
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2016-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-7625/11/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Апарату Ради національної безпеки та оборони України, треті особи: Профспілка працівників державних установ м. Києва, Первинна профспілкова організація Апарату Ради національної безпеки і оборони України про визнання незаконними розпоряджень, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 обіймав посаду заступника керівника управління фінансової безпеки - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України, віднесену до ІІ категорії посад державних службовців, та мав 4 ранг державного службовця.

13.04.2011 р. позивача письмово попереджено про наступне звільнення з посади на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації праці, скороченням посад та ліквідацією Департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки, згідно з розпорядженням Секретаря РНБО України від 08.04.2011 р. №37/2011 «Про виконання Указу Президента України від 05.04.2011р. №353/2011».

Розпорядженням Секретаря РНБО України від 12.05.2011 р. №51/2011 «Про реалізацію положень Указу Президента України від 05.04.2011 р. № 353/2011» на виконання Указу Президента України від 05.05.2011 р. №353/2011 внесено зміни до організаційної структури та чисельності підрозділів Апарату РНБО України, затвердивши її у новій редакції; затверджено штатний розпис Апарату РНБО України на 2011 рік; утворено робочу групу з питань вивільнення працівників Апарату РНБО України, що підлягають скороченню, та штатної розстановки тих працівників, які залишаються, і затверджено її персональний склад; робочій групі визначено надати Секретарю РНБО України до 20.02.2011 р. пропозиції штатної розстановки тих працівників, які залишаються; відділу кадрів - в установленому порядку здійснити комплекс заходів, передбачених КЗпП; фінансово-економічному управлінню - забезпечити всі виплати відповідно до чинного законодавства.

Згідно з розпорядженням Секретаря РНБО України від 10.06.2011 р. №394/2011 позивачу надана відпустка строком до 16.07.2011р. з наступним звільненням із займаної посади. Тобто, трудовий договір позивача з відповідачем фактично було розірвано 16.07.2011 р.

Попри це відповідачем до профспілкового комітету Апарату РНБО України було скеровано лист від 06.04.2011р. №1217-557-12-8 з інформацією щодо майбутнього скорочення працівників Апарату РНБО України та приведення штатного розпису у відповідність до Указу Президента України від 05.04.2011р. №353/2011р., відповідно до якого, в свою чергу, Президент України, як Голова РНБО України, затвердив граничну чисельність працівників Апарату РНБО України у кількості 90 штатних одиниць, визначив нову структуру Апарату РНБО України та доручив Секретареві РНБО України низку заходів.

В подальшому, відповідачем на розгляд профспілкового комітету відповідно до ст. 43 КЗпП України внесено подання зі списком членів профспілки (одним з яких був позивач) для падання згоди на їх звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке було погоджено на засіданні профспілкового комітету Апарату РНБО України 01.06.2011р. (протокол №13).

Звільнення позивача як члена профкому первинної профспілкової організації Апарату РНБО України було погоджено також й постановою Президії Київського міського комітету профспілки працівників державних установ міста Києва від 03.06.2011р. №4.2.

Разом з тим, згідно наявної у справі довідки відділу кадрів Апарату РНБО України від 26.08.2011 р. №12/98-к станом на 15.07.2011. р. у Апараті РНБО України вакантною була посада прес-секретаря.

Вважаючи зазначені дії відповідача неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями ст. 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1).

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ч. 3).

Крім того, згідно роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова № 9), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Між тим, у постанові №9 також зауважено, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як вбачається з матеріалів справи, повертаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зауважив, що при розгляді даної справи, суди попередніх інстанцій свій висновок про відсутність в Апараті РНБО України вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації міг обіймати позивач, обґрунтували лише наявною в матеріалах справи довідкою відділу кадрів Апарату РНБО України, згідно якої на час звільнення позивача в Апараті РНБО України була вакантною посада прес-секретаря, проте, як питання можливості зайняття вказаної посади позивачем, так і питання запропонування відповідачем йому такої посади, судами були залишені поза увагою, не перевірялись та не встановлювались, на чому наголошував і Верховний Суд України в своїй постанові від 10.03.2015р.

Зокрема, згідно до висновку Верховного суду України, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2016 р. зобов'язано Апарат РНБО України надати до суду належним чином засвідчені копії посадової інструкції займаної на час вивільнення ОСОБА_3 посади, а також посадової інструкції вакантної станом на 15.07.2011 р. у Апараті РНБО України посади прес-секретаря.

На виконання зазначених вимог суду, відповідачем серед іншого, до суду листом від 12.02.2016 р. №310/12-12-24 надіслано копію посадової інструкції заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України, затвердженої 18.05.2010 р., з відміткою ОСОБА_3 про ознайомлення від 18.05.2010 р.

Згідно цієї інструкції кваліфікаційними вимогами з метою зайняття посади заступника керівника управління - завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки Апарату РНБО України для особи було визначено вищу освіту з економічної або юридичної спеціальності за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом у державній службі на керівник посадах не менше 3 років або стаж роботи за фахом не менше 5 років.

Також, відповідачем до матеріалів справи долучено посадову інструкцію прес-секретаря Секретаря РНБО України Служби Секретаря РНБО України, затверджену заступником Секретаря РНБО України ОСОБА_5 06.02.2015 р.

Так, згідно п. 1.6 даної посадової інструкції на посаду прес-секретаря може бути призначена особа, яка має вищу освіту відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, має стаж роботи за фахом на державній службі в сфері публічних комунікацій (на посаді керівника підрозділу з питань взаємодії з засобами масової інформації або прес-секретаря) не менше 3 років або на відповідних посадах у засобах масової інформації не менше 5 років; володіє державною мовою, володіє на високому рівні однією або декількома іноземними мовами, за своїми морально-діловими якостями здатна виконувати покладені на неї обов'язки.

Попри це, додатково у листі від 12.02.2016 р. №310/12-12-24 відповідачем повідомлено суд, що посада прес - секретаря, яка була запроваджена в Апараті РНБО України згідно з Указом Президента України від 05.04.2011 р. №353/2011 не була заміщеною з огляду на відсутність кандидатів, які б відповідали необхідним професійно-кваліфікаційним вимогам, зокрема, щодо профільної освіти та досвіду роботи у засобах масової інформації або на посадах прес-секретаря.

Також зазначено, що Указ Президента України від 05.04.2011 р. №353/2011 втратив чинність у 2012 р. згідно з Указом Президента України від 06.04.2012 р. №251/2012, а структура Апарату РНБО України, затверджена Указом Президента України від 15.04.2014 р. №406/2014, не передбачувала окремої самостійної посади прес-секретаря, у зв'язку із чим надана до суду посадова інструкція прес-секретаря втратила актуальність як така, що не була реалізована, а як наслідок - не підлягала зберіганню.

Між тим, як зазначено у розділі 1 Довідника типових професійних характеристик посад державних службовців (випуск 76), затвердженого наказом Головдержслужби України від 01.09.1999 р. №65 (в редакції наказу Головного управління державної служби України від 21.05.2004 р. №74) згідно з чинним законодавством конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі Довідника і відображаються у посадових інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції. Довідник забезпечує єдність у визначенні посадових обов'язків державних службовців і кваліфікаційних вимог щодо певних категорій і посад. Відповідно до назви цього документу в його основу покладено посадову ознаку, оскільки вимоги до кваліфікації державних службовців визначаються їх посадовими обов'язками, які, у свою чергу, обумовлюють назву посади.

Згідно до розділу 6 вказаного довідника кваліфікаційними вимогами керівника прес-служби є: вища освіта відповідного професійного спрямування (тобто, як вбачається, у сфері публічних комунікацій) за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста, стаж роботи за фахом у державній службі на керівних посадах не менш 3 років або на керівних посадах у засобах масової інформації не менш 5 років при необхідності, виходячи із виконання структурним підрозділом основних завдань та функцій, післядипломна освіта у сфері управління: магістр державного управління за відповідною спеціалізацією.

Виходячи з наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає вірно встановленим той факт щодо відсутності у ОСОБА_3 необхідної профільної освіти, а також досвіду роботи в прес-службі під час проходження державної служби, або ж у засобах масової інформації, з огляду на що вакантна на момент виникнення спірних правовідносин посада прес-секретаря Секретаря РНБО України не могла бути запропонованою, що в свою чергу є свідченням відсутності у відповідача можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу в Апараті РНБО України, відтак застосуванню підлягали положення ч. 3 ст. 49-2 КЗпП.

Враховуючи наведене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів також не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена в повному обсязі 27.04.2016 року.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Міщук М.С.

Бєлова Л.В.