Справа № 2а-6376/12/2670
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/40887/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі № 2а-6376/12/2670 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна», в якому просили: визнати протиправною відмову Київське МБТІ щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частках згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008 р.; зобов'язати Київське МБТІ зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на 33/100 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 533,4 кв.м; зобов'язати Київське МБТІ зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 67/100 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 533,4 кв.м.

Позов мотивований тим, що відповідачем було порушено положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2012 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008 р. Зобов'язано Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на 67/100 частки квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

24 лютого 2015 року у судовому засіданні Київського апеляційного адміністративного суду було проведено заміну неналежного позивача - ОСОБА_4 її правонаступником - ОСОБА_3

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.04.2008 р. Солом'янським районним судом м. Києва було прийнято рішення по справі №2-2-1704-1/07, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 33,0 % частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 405,5 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 67,0 % частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 405,5 кв.м. Визнано недійсним Інвестиційний договір №10-99 від 12.07.2001 р. зі змінами від 21.05.2003 р., укладений між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_1. Визнано недійсним Інвестиційний договір №10-149 від 06.09.2001 р., укладений між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_1. Визнано недійсним наказ Головного управління житлового забезпечення від 11.09.2001 р. №47-Пк про затвердження ОСОБА_1 інвестором нежитлового приміщення АДРЕСА_2. Визнано недійсним наказ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 22.05.2003 р. №840-С/НП. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності від 26.05.2003 р. на нежиле приміщення АДРЕСА_2, видане на ім'я ОСОБА_1 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 22.05.2003 р. №84-С/НП. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звільнити нежиле приміщення АДРЕСА_2 та не чинити ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права власності цим приміщенням.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2008 р. та ухвалою Верховного Суду України від 23.12.2008 р. рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008 р. було залишено без змін.

29.12.2011 р. ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням від 23.04.2012 р. відповідач відмовив в проведенні реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, що оформлене листом №16583 (И-2012). Причиною відмови відповідач вказав невідповідність площі квартири вказаної в рішенні суду та встановленої площі після проведеної інвентаризації, фіксація права власності в судовому рішенні не у частках, а у відсотках, та наявність ухвали Шевченківського районного суду м. Києві у справі №2-8964/2010 від 24.03.2010 р. про заборону вчиняти будь-які дії по передачі даного нежитлового приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується позицією судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень регулюється положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно ч.1 ст.15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання витягів з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону, разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

На час виникнення спірних правовідносин був діючим Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р., який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п.28 Порядку №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у п.27 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав копії документів, що зазначені у п.9 цього Порядку (зокрема, документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, документ що посвідчує особу яка подає заяву).

Аналогічні за змістом положення зазначені у Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р.

Відповідно до п.27 Порядку №703 та додатку №2 до Положення №7/5 одним із документів, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №250079 (КВ-2011) від 29.12.2011 р. до якої додав наступні документи: квитанцію про оплату за витяг про державну реєстрацію прав від 29.12.2011 р.; квитанцію про оплату за первинну реєстрацію від 29.12.2011 р.; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорту; завірену належним чином копію рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 14.04.2008 р. по справі №2-2-1704-1/07; завірену належним чином копію ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2008 р. по справі №22-6045/2008; завірену належним чином копію ухвали Верхового Суду України від 23.12.2008 р.; технічний паспорт квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач надав усі необхідні документи до заяви та в повному обсязі.

У відповідності до п.3.1 Тимчасового положення №7/5, з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав реєстратором БТІ розпочинається її розгляд. Реєстратор БТІ встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи для проведення державної реєстрації прав, та сторін (сторони) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав; відповідність відомостей про об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, наявним у Реєстрі прав та поданим документам; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають проведенню державної реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації оформлюється рішення за зразком, встановленим Міністерством юстиції України.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що у зв'язку із зміною власника квартири, Київським МБТІ проводилась поточна інвентаризація даної квартири АДРЕСА_1, за результатами якої встановлено, що загальна площа квартири збільшилась та станом на дату проведення інвентаризації та становить 533,4 кв.м. Збільшення площі квартири відбулось в межах об'єму квартири АДРЕСА_1, та за рахунок мурування раніше існуючих проломів в міжповерховому капітальному перекритті будинку двох переломів на 8 поверх та спорудження внутрішньої квартирної антресолі (перекриття) в капітальній скатній покрівлі 9 поверху.

Однак, посилання відповідача щодо застосування п.4 ч.1 ст.24 Закону під час реєстрації права власності на квартиру в зв'язку невідповідністю між розмірами площі квартири визначених в судовому рішенні та встановлених за результатами проведеної інвентаризації, є необґрунтованими, оскільки приписи Закону не містять вимоги про необхідність відмови в проведенні реєстрації права власності в зв'язку із встановленою невідповідністю інвентаризаційної площі заявленій в заяві площі квартири, так само як і про обов'язок бюро технічної інвентаризації відмовляти заявникам в проведенні реєстрації права власності в зв'язку із проведення заявниками або третіми особами реконструкції квартири без повідомлення бюро технічної інвентаризації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про неправомірність відмови відповідача у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку із встановленою невідповідністю між розмірами площі квартири визначених в судовому рішенні та встановлених за результатами проведеної інвентаризації.

Посилання відповідача на положення Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007 р., є також необґрунтованими, оскільки, як вірно зазначили суди, дана Інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується бюро технічної інвентаризації при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Відтак, вона не поширюється на правовстановлюючі документи (зокрема, судове рішення), на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

Що стосується часток власників, які відображені в судовому рішення у відсотках, то вони можуть бути самостійно зафіксовані відповідачем у частки шляхом застосування математичного правила переведення відсотків (процентів) у звичайні дроби, що також відображено в Додатках до Інструкції №55.

Щодо наявності заборони ОСОБА_1. вчиняти будь-які дії по передачі нежитлового приміщення АДРЕСА_2, яка встановлена ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-8964/2010 від 24.03.2010 р., то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2.2 п.3.2 Положення №7/5 розгляд заяви про державну реєстрацію прав зупиняється реєстратором БТІ у разі винесення ухвали суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Розгляд заяви про державну реєстрацію прав зупиняється до усунення обставин, що були підставою для прийняття такого рішення. При цьому до строку проведення державної реєстрації прав не зараховується час зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (п.3.3 Положення №7/5).

Однак, рішення реєстратора БТІ про зупинення розгляду заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію з підстав наявності заборони, встановленої ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-8964/2010 від 24.03.2010 р., не приймалось.

При цьому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2010 р. було скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-8964/2010 від 24.03.2010 р., зокрема знято заборону ОСОБА_1 по передачі нежитлового приміщення АДРЕСА_2. В цій частині ухвала підлягала негайному виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини справи та зазначені вище норми законодавства, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову ОСОБА_2 у реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, Київське МБТІ порушило вимоги чинного на той час законодавства.

Колегія суддів погоджується з позицією судів щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4., оскільки позивачка не зверталась до відповідача із відповідною заявою про реєстрацію її права власності на частку квартири АДРЕСА_1. в порядку передбаченому законом. Так само, не отримувала жодної відмови в проведенні реєстрації права власності на нерухоме майно від Київського МБТІ .

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про відсутність порушених прав та інтересів ОСОБА_4

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: