Справа № 810/5660/15
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/5660/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року 810/5660/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МДС ГАРАНТ" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті з порушенням норм матеріального права, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства України та підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів викладених в письмових запереченнях.

В призначений день та час у судове засідання сторони не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 27.06.2012 №200052424, виданого Ірпінською ОДПІ позивач є платником податку на додану вартість.

В період з 03.12.2014 по 09.12.2014 відповідачем по справі було проведено щодо позивача документальну позапланову невиїзну перевірку за наслідками якої складено акт від 16.12.2014 №1493/22-4/37824152 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "МДС ГАРАНТ" з питання дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість за період 01.06.2012 по 31.08.2012 та податку на прибуток за 2-3 квартали 2012 року по розрахунках з ТОВ "Будівельна Компанія "Стандарт-С" (далі - Акт перевірки від 16.12.2014).

Висновками зазначеного Акта перевірки відповідач встановив порушення позивачем норм:

Під час перевірки податковим органом було взято до уваги відомості ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС стосовно неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ "Будівельна Компанія "Стандарт С" щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ "Річ Альянс" за період з 01.04.2012 по 30.09.2012.

Позивач, не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ГУ ДФС у Київській області.

За результатами розгляду скарги позивача, рішенням ГУ ДФС у Київській області від 26.03.2015 №931/10/10-36-10-01-04 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач, не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд їх скасувати, що і є предметом даного позову.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних обставин.

Як убачається з Акту перевірки від 29.01.2015 відповідач дійшов висновку, що взаємовідносини між ТОВ "МДС ГАРАНТ" та ТОВ "Будівельна Компанія "Стандарт-С" не спричинили реального настання господарських операцій. Господарські операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Тобто, фактично відповідач вважає відносини позивача з вищевказаним контрагентом безтоварними.

З такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «МДС ГАРАНТ» та ПП "Будівельна Компанія "Стандарт-С" співпрацюють на договірних засадах.

Так, між ТОВ «МДС ГАРАНТ» (замовник) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СТАНДАРТ-С» (підрядник) було укладено Договір підряду №04/су від 21.05.2012р., предметом якого є виконання комплексу робіт по улаштуванню фасаду житлового будинку №3 по вул. Сергія Лазо (у дворах будинків №4 та №6) в Дніпровському районі м. Києва орієнтовною площею 4150 кв. м.

На підтвердження дійсності виконання комплексу вищевказаних робіт позивач надав суду: копії договорів, копії додаткових угод, копії Актів приймання виконаних будівельних робіт, копії розрахунків договірної ціни, копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт, копії платіжних документів з банку.

Окрім того між ТОВ «МДС ГАРАНТ» (замовник) та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СТАНДАРТ-С» (підрядник) було укладено договір підряду №05/су від 01.08.2012р., предметом якого є виконання комплексу робіт по улаштуванню фасаду житлового будинку №1 секції 5-6 житлово-офісного комплексу по вулиці Танковій, 1 у Шевченківському районі м. Києва орієнтовною площею 9000 кв. м.

На підтвердження дійсності виконання комплексу вищевказаних робіт позивач надав суду: копії договорів, копії додаткових угод, копії Актів приймання виконаних будівельних робіт, копії розрахунків договірної ціни, копії довідок про вартість виконаних будівельних робіт, копії платіжних документів з банку.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних обставин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3 статті 200 Податкового Кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон України від 16.07.1999 №996-XIV), податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу норм чинного законодавства убачається, що право на включення до складу валових витрат та нарахування податкового кредиту виникає у платника податків у зв'язку із здійсненням ним господарських операцій, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами фінансової звітності, та за умови реальності господарської операції.

Надані представником позивача докази, у сукупності з доказами, приєднаними до матеріалів справи свідчать про дійсність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Будівельна Компанія "Стандарт-С".

Відносно твердження податкового органу про заниження позивачем податку на прибуток, суд зазначає наступне.

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Зі змісту Акта перевірки, слідує, що відносини, які виникли з контрагентом, за результатами яких позивачем було сформовано податковий кредит та включено суми витрат відповідач вважає нікчемними.

Однак, суд не погоджується з висновком відповідача про невизнання за позивачем права на податковий кредит та права на включення сум по таких господарських операціях до валових витрат, у зв’язку з чим зазначає наступне.

Чинним законодавством не передбачено такого наслідку (санкції) встановлення факту нікчемності (недійсності) правочину, як донарахування податкових платежів за такими правочинами, зокрема і платежів з ПДВ та податку на прибуток.

Донарахування податкових зобов’язань, є за своїм змістом санкцією за допущене порушення платником податку у сфері виключно податкових правовідносин, а встановлення ознак недійсності чи правомірності правочину є суть цивільних правовідносин, в сфері дії яких податкові органи не наділені управлінськими повноваженнями. Тому, висновок відповідача про недійсність (нікчемність) господарських операцій з контрагентами, викладених в Акті перевірки не може бути належною юридичною підставою для винесення оскаржуваних рішень та має лише інформативний характер.

За умов відсутності доказів вчинення позивачем правопорушення у сфері саме податкових правовідносин, застосування санкцій податкового законодавства у вигляді донарахування податкових зобов’язань та штрафу є безпідставним та необґрунтованим.

До того ж, відсутність контрагента ТОВ «МДС ГАРАНТ» за місцезнаходженням не свідчить про відсутність у позивача права на віднесення витрат до складу витрат, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, та права на формування податкового кредиту з податку на додано вартість, оскільки податкове законодавство України не ставить вказані права платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, їх наявності за місцезнаходженням, відсутності у них основних фондів тощо.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого Кодекс адміністративного судочинства України покладає тягар доказування правомірності прийнятого рішення, тих обставин, які стали підставою для його прийняття, та невірне застосування відповідачем норм податкового, господарського і цивільного законодавства, вказують на неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган не довів не достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення вимог податкового законодавства, позивачем є безпідставними.

Суд, всебічно та об'єктивно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МДС ГАРАНТ» (код ЄДРПОУ:37824152) понесені ним судові витрати у сумі 4503 (чотири тисячі п`ятсот три) гривні 89 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.