Справа № П/811/61/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

28 квітня 2016 року Справа № П/811/61/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хилько Л.І.

за участю секретаря судового засідання Подкопаєвої Д.М.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідачів 1,2 - ОСОБА_3

представника відповідача-3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 (позивач) до Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області (відповідач-1), Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області (відповідач-2) та Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Кіровоградській області (відповідач-3) про поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача-1 від 06.11.2015 №383 о/с в частині звільнення позивача з посади начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області та поновити позивача на цій же посаді з 06.11.2015 року.;

- зобов'язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про прийняття на службу до поліції від 06.11.2015 та прийняти з цього приводу відповідний наказ.

- стягнути з відповідача-3 заборгованість по заробітній платі та кошти за час вимушеного прогулу в період з 06.11.2015 р. по дату поновлення на роботі.

Також позивач просить допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління ДАІ міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області з 06.11.2015 року.

Ухвалою суду від 28.01.2016 року відкрито провадження у справі (а.с.1).

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с.16).

У обґрунтування клопотання позивач зазначив, що у кінці грудня 2015 року він дізнався про своє звільнення з роботи, оскільки не отримав заробітну плату, хоча, як стверджує позивач, повсякденно прибував на службу (крім вихідних днів) та виконував свої службові обов'язки. Тому 05.01.2016 року позивач звернувся з заявою до начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з проханням надати копії документів, на підставі яких його було звільнено з роботи, але відповіді не отримав і тому звернувся з позовом до суду.

Відповідачем-1 заявлено клопотання про залишення позову буз розгляду (а.с.59-62), обґрунтовуючи клопотання тим, що позовна заява подана із порушенням строку звернення до адміністративного суду.

Як зазначив відповідач-1, позивач, з дня опублікування 06.08.2015 року Закону України "Про національну поліцію" визнаний таким, що попереджений про можливе звільнення через скорочення штатів. Станом на 07.11.2015 всі працівники міліції, які проходили службу в УМВС України звільнені. Позивач звільнений з органів внутрішніх справ України наказом УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 № 383 о/с за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Відповідач-1 повідомив, що 07.11.2015 позивач не здійснював та не виконував обов'язки покладені на працівників міліції, не отримував службових завдань та вказівок в зв'язку із його звільненням та набранням чинності перехідних положень Закону, а отже повинен був здогадатися та бути обізнаним про своє звільнення саме 07.11.2015. Здійснювати службові обов'язки з 07.11.2015 як працівник поліції позивач не міг, оскільки не було відповідного наказу про його зарахування до лав Національної поліції області, а тому зазначені обставини в позові, вважає відповідач-1, не відповідають дійсності.

Крім того, відповідач-1 пояснив, що 09.11.2015 працівниками відповідача-2 в телефонному режимі було повідомлено позивачу про його звільнення, що підтверджуються рапортами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 від 09.11.2015, а також рапортами зазначених осіб від 13.11.2015. З пояснень названих працівників - позивачу було запропоновано з'явитися для отримання трудової книжки, військового квитка, обхідного листа та здати своє службове посвідчення. У відповідь позивач повідомив, що про своє звільнення він знає, але отримувати трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист та здавати службове посвідчення він не буде. Тому відповідачем-2 за №3/21 від 17.11.2015 позивачу був направлений лист про те, що його звільнено та йому необхідно з'явитися для отримання документів, здачі службового посвідчення та обхідного листа. 09.12.2015 року та 23.12.2015 року відповідачем-2 позивачу направлені листи-повідомлення аналогічного змісту, які були повернуті до ліквідаційної комісії УМВС в зв'язку із закінченням терміну зберігання. Зазначені листи направлялися за адресою, наявною в матеріалах особової справи. Тому відповідачі-1,2 вважають, що обчислювати строк для звернення до суду необхідно з 09 листопада 2015 року і тому просять залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_5.

Дослідивши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач у судовому засіданні 12.04.2016 року повідомив про те, що йому стало відомо про звільнення з посади з міліції у 20-х числах грудня 2015 року (а.с.183).

Представник позивача у судовому засіданні 28.04.2016 року стверджував, що позивачу стало відомо про звільнення з посади 20 січня 2016 року, після чого представником позивача був підготовлений позов, який поданий до суду 25.01.2016 року (а.с.235).

Тобто у поясненнях позивача та представника позивача існують протиріччя по моменту, з якого позивачу стало відомо про звільнення з посади .

Також існують протиріччя і у письмових поясненнях позивача, наявних у матеріалах справи, щодо обставин написання рапорту про прийом на роботу до поліції, де в одному випадку позивач стверджує про те, що в кінці жовтня, на початку листопада 2015 року ним був написаний рапорт про прийняття до Національної поліції України, який був переданий працівникам кадрової служби (а.с.16), а в іншому випадку стверджує, що писати рапорт 06.11.2015 року він не міг, оскільки був відсутній в Кіровограді (а.с.197).

Представником позивача у судове засідання наданий оригінал довідки Харківського національного аграрного університету від 27.11.2015 року № 10, відповідно якої студент заочної форми навчання ОСОБА_5. приймав участь у сесії з 19.10.2015 року по 27.11.2015 року. Тому, як пояснив представник позивача, позивач не міг писати цей рапорт від 06.11.2015 року, оскільки був відсутній в Кіровограді, що підтверджено позивачем в листі до суду (а.с.197-198).

А саме, написавши рапорт про прийом на роботу у поліцію, позивач пояснив, що він виходив на роботу до 20 січня 2016 року, проте з наказом про прийом у поліцію він не ознайомлений (а.с.235). При цьому, яку саме роботу виконував позивач ним не пояснено.

У судовому засіданні 15.04.2016 року був допитаний у якості свідка працівник відповідача3 ОСОБА_9, , який повідомив, що ОСОБА_5 до кінця (близько 20 числа) січня 2016 року приходив на роботу та виконував обов'язки керівника підрозділу міліції, у якому працював ОСОБА_9., проте, які конкретно виконував обовязки позивач - свідок не пояснив.

Також у судовому засіданні були допитані у якості свідків працівники відповідачів 1,2 ОСОБА_10І та ОСОБА_11, які повідомили про те, що позивачу з 07.11.2015 року документи до опрацювання не надходили та участі, зокрема, у щоденних нарадах позивач не брав (а.с.240). При цьому у судових засіданнях представник позивача стверджував про участь позивача у щоденних нарадах.

Тобто, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про неправдивість тверджень позивача і про дату написання рапорту про прийом у поліцію і про дату, коли позивачу стало відомо про звільнення з посади з міліції.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 повідомили про те, що 09.11.2015 року ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_7, ОСОБА_8 була проведена телефонна розмова з позивачем, якого повідомлено про звільнення. Про викладене також ідеться у рапортах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.64-69).

Проте суд не бере до уваги у якості доказів зазначені свідчення, оскільки у судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 розмовляли саме з позивачем.

При цьому суд констатує, що відповідачем 2 додатково здійснювалися дії по повідомленню позивача про звільнення, а саме направлялась на адресу позивача кореспонденція, яка повернулась з відмітками почти "за закінченням терміну зберігання" (а.с.70,71,78-92)

Проте у якості доказів щодо належного повідомлення про звільнення суд не може взяти до уваги, оскільки конверти повернулись до відповідача 2 нерозкритими, а розкриття конвертів здійснено самим відповідачем при зворотньому отриманні відправленої кореспонденції.

Згідно з Законом України "Про національну поліцію" від 02 липня 2015 року, метою якого було реформування органів внутрішніх справ України, встановлені умови для подальшого проходження служби працівників міліції у поліції та підстави звільнення працівників міліції.

Відповідно до п.1 розділу ХІ Закону - Закон України "Про національну поліцію» набирає чинності через три місяця з дня наступного за днем його опублікування, крім п.1,2,3,7-13,17-18 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п.9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктами 10,11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Згідно вказаних положень Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, тобто з 06 серпня 2015 року, могли бути прийнятими на службу до поліції за їх згодою, шляхом видання наказів про призначення чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 серпня 2015 року опублікований Закон України "Про національну поліцію" від 02 липня 2015 року, згідно якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону могли бути прийнятими на службу до поліції за їх згодою, шляхом видання наказів про призначення чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Таким чином, бажання працівника міліції продовжити службу у поліції повинно було бути виявлено з його сторони упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, тобто з 06 серпня 2015 року, та в цей же строк повинно було бути вирішено питання щодо продовження служби працівника міліції, або його звільнення за скороченням штатів відповідно до п. 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону у зв'язку з реформуванням органів МВС.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався цією можливістю у встановлений законом місячний строк, який обчисляється з 07 листопада 2016 року, оскільки звернувся до суду з адміністративним позовом лише 25 січня 2016 року.

Посилання позивача на те, що йому стало відомо про звільнення з посади лише у грудні 2015 року, трудову книжку ним так і не отримано, таким чином ним не пропущено строку звернення з заявою про бажання проходити службу в поліції відповідно до ч.3 ст.99 КАС України, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до реформування органів внутрішніх справ України, строки та підстави звільнення працівників міліції встановлені розділом ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію».

Таким чином, суд вважає, що про порушення своїх прав позивач був обізнаний, починаючи з 07 листопада 2015 року.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справи "Девеер проти Бельгії" рішення від 27.02.80, "Голдер проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.75).

Згідно зі ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Отже, за сукупністю наведених обставин, враховуючи, що адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, а тому останній підлягає залишенню без розгляду.

На підставі вказаного та керуючись ст.ст.99, 100, 107, 160, 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області та Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України в Кіровоградській області про поновлення на роботі та стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5 денний строк з дня її отримання.

Повний текст ухвали виготовлено 28.04.2016 року.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_12