Справа № 826/10220/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2016 року № 826/10220/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач), в якому просило:

- скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві від 24.04.2015 №20919047 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві на підставі поданої ОСОБА_1 заяви вчинити необхідні дії щодо скасування запису про обтяження №6751831 щодо об'єкту нерухомого майна №00;

- зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у місті Києві подати у встановлений судом строк звіт про виконання даного судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що на підставі рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 15295327 від 21.08.2014 за позивачем було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, літера «А», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 189, 90 кв. м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00), однак під час ідентифікації та внесення інформації про державну реєстрацію обтяжень щодо згаданого вище об'єкта нерухомого майна, відповідачем була допущена помилка (номер запису про обтяження: 6751831), існування якої завдає шкоди законним правам та інтересам позивача, що і зумовило звернення з даним позовом до суду.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості позовних вимог та зазначав, що рішення від 24.04.2015 №20919047 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є таким, що у повній мірі відповідає приписам закону. Разом з тим, через канцелярію суду надійшло клопотання про слухання справи за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, що 14.04.2015 позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві зі зверненням щодо виправлення описки щодо об'єкту нерухомого майна, право власності на який зареєстровано за позивачем.

Рішенням Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 24.04.2015 №20919047 позивачеві відмовлено у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку підпункту 2.15.1 пункту 2.15 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за №1429/20167.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю рішення від 24.04.2015 №20919047, вказуючи на його невідповідність приписам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного рішення, суд виходив із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частина перша статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до пунктів 94-96 Порядку під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння адміністративного збору та/або перенесення відомостей із зазначених реєстрів до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі прав; - обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек - під час проведення вперше державної реєстрації права власності на нерухоме майно або іпотеки у Державному реєстрі прав; - обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; - обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст, - під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Порядок використання Реєстру прав власності на нерухоме майно та перенесення державним реєстратором відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна до Державного реєстру прав встановлює Мін'юст.

Разом з тим, під час проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за відсутності державної реєстрації права власності на такий об'єкт у Державному реєстрі прав державний реєстратор відкриває розділ зазначеного Реєстру, вносить до нього відомості про таке право власності та переносить наявні відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та/або Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Матеріали справи свідчать, що в листопаді 2009, Спілка дизайнерів України звернулась до Подільського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просила, в тому числі, накласти арешт на будівлю площею 1145, 8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_1 вчиняти юридично значимі дії, що стосуються зазначеної будівлі.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09.11.2009 заяву Спілки дизайнерів України про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на будівлю площею 1145, 8 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Заборонено ОСОБА_1, Республіканському експериментально - виробничому об'єднанню Спілка дизайнерів України, Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, Приватному підприємству «ВІЗА і К» вчиняти дії, в том числі укладати будь-які правочини, що стосуються предмету спору а саме: нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, здійснювати державну реєстрацію таких правочинів або реєстрацію прав на вказане майно за будь-якими іншими особами, до вирішення спору по суті.

Так, фактичні обставини справи свідчать, що інформація про накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 містилась у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Підтверджено, що з огляду на вказані обставини, державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.08.2014 № 15295327, та перенесено відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Як було судом встановлено, що 13.12.2014 представником позивача було подано заяву про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено опис змін: внести в реєстр нежитлове приміщення під літерою «А», так як згідно довідки БТІ від 22.12.2010 № 53976 за цією адресою є ще інші будівлі під іншими літерами.

18.12.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_3 прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 18103469.

Позивач у позовній заяві зазначає, що державний реєстратор внаслідок неповної і неправильної ідентифікації об'єкту нерухомого майна вніс запис про обтяження не того об'єкту, що не відповідає дійсності, з огляду про наступне.

Так, 31.12.2014 представник позивача звертався до реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про припинення обтяження на нежитлове приміщення літера «А» за адресою: АДРЕСА_1.

05.01.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_4 прийнято рішення № 18521356 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки не було надано документа, що підтверджує припинення обтяження, водночас, подано ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09.11.2009 по справі № 2-5329/09, якою навпаки накладено арешт.

Судом встановлено, що рішення № 18521356 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень було оскаржено до суду. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2015 по справі № 826/1393/15 у задоволенні позову відмовлено.

Так, судом зокрема, зазначено, що посилання позивача на помилковість ідентифікації відповідачем будівлі відхиляються, адже окрім договору купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від 24.02.2009, який визнаний судом недійсним, жодного іншого правовстановлюючого документа стосовно об'єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 позивачем до матеріалів справи не надано.

Разом з тим постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.03.2015 по справі № 826/1393/15 встановлено, що подаючи в січні 2015 державному реєстратору в якості правовстановлюючого документа договір купівлі-продажу від 24.02.2009, позивач на власний розсуд залишив поза увагою той факт, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 по справі № 22-4498/2011 визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 від 24.02.2009, укладений між ОСОБА_1 ПП «Віза і К», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г., реєстровий номер Г-319. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2011 по справі № 22-4498/2011 відмовлено.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приписами частини першої етапі 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п'ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, позивачем не надано належних доказів допущення технічної помилки внаслідок неповної і неправильної ідентифікації об'єкту нерухомого майна.

Разом з тим, за наслідком дослідження матеріалів справи, суд прийшов до висновку про відсутність у спірних правовідносинах технічної помилки, оскільки нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення під літерою «А» за адресою: АДРЕСА_1 це одне й те ж саме приміщення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур