Справа № 813/5446/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/384/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Клапчука Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 року в справі №813/5446/15 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, виконуючого обов'язки начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича Володимира Миколайовича про визнання протиправним і скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, виконуючого обов'язки начальника Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича Володимира Миколайовича, з врахуванням уточнених позовних вимог, про визнання протиправним та скасування наказу №263-к/тм від 17.08.2015 року Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідного спеціаліста сектора централізованого оформлення документів №2 управління з питань громадянства, реєстрації роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що жодних вимог законодавства та службової дисципліни позивач не порушувала, тому вважає, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду 04.12.2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач - Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області, який, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що невиконання державним службовцем розпоряджень і вказівок керівництва без поважних причин, незалежно від форми вини, є підставою для застосування заходів дисциплінарного впливу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що Наказом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 17.08.2015 року №263-к/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до порушення службової дисципліни - оголошено догану провідному спеціалісту сектора централізованого оформлення документів №2 управління з питань громадянства, реєстрації роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області ОСОБА_3.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що відповідно до наказу ГУ ЛМС України від 07.08.2015 року № 112 створена комісія з проведення службової перевірки, членами якої проводилось опитування та відбиралися пояснення працівників сектора централізованого оформлення документів № 2. Провідний спеціаліст сектора централізованого оформлення документів № 2 управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ОСОБА_3 проігнорувала вказівку в.о. начальника Головного управління прибути до адмінприміщення Головного управління для надання пояснень в межах проведення службової перевірки у встановлені керівником терміни, чим порушила вимоги ст. 10 Закону України «Про державну службу» та п. 2.1 посадової інструкції провідного спеціаліста сектора централізованого оформлення документів № 2 управління з питань громадянства реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України.

Службова перевірка проводилася щодо встановлення факту порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, стану трудової дисципліни та Закону України «Про державну службу» завідувачем сектору централізованого оформлення документів № 2 управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України ОСОБА_5

Відповідно до доручення в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича В.М. № 16577 від 13.08.2015 року, адресованого позивачу, останній слід було прибути для дачі пояснень за адресою м. Львів, вул. Словацького, 1, кабінет 106 до голови комісії начальника управління у справах у справах іноземців та осіб громадянства ОСОБА_6 о 11:00 год. 13.08.2015 року». Зазначене доручення було доведено до відома позивача електронною поштою, а також в телефонному режимі.

Однак позивач не виконала вказане доручення, повідомивши по телефону, що не зможе прибути для дачі пояснень 13.08.2015 року, оскільки в той день не було працівників, які б могли замінити її в роботі.

Крім того, 13.08.2015 року безпосереднім керівником позивача ОСОБА_5 на адресу в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича В.М. відправлено дві доповідні записки про неможливість прибуття ОСОБА_3 13.08.2015 року для дачі пояснень за адресою: м. Львів, вул. Словацького, 1, кабінет 106 до голови комісії начальника управління у справах у справах іноземців та осіб громадянства ОСОБА_6 о 11:00 год.

Невиконання доручення в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича В.М. № 16577 від 13.08.2015 року стало підставою для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що неприбуття позивача 13.08.2015 року для дачі пояснень в межах проведення службової перевірки відносно завідувача сектору ОСОБА_5 не входить в обсяг службових обов'язків позивача та помилково трактується відповідачем як неналежне виконання позивачем її службових обов'язків, що призвело до порушення службової дисципліни.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну службу», Кодексом законів про працю України.

Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХП регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Статтею 9 Закону України «Про державну службу» визначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну службу» основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Відповідно до ст. 139 Кодексу Законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За нормами п. 2.10. Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головного управління державної служби України 04.08.2010 №214, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11.11.2010 за №1089/18384, державний службовець зобов'язаний своєчасно і точно виконувати рішення органів державної влади чи посадових осіб, розпорядження і вказівки своїх керівників.

Аналогічні обов'язки передбачені, зокрема, п. 2.1 посадової інструкції провідного спеціаліста сектора централізованого оформлення документів № 2 управління з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасово окупованої території України Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, затвердженої т.в.о. начальника Головного управління ДМСУ у Львівській області М.М. Брославським 29.04.2015 року. Так, провідний спеціаліст забезпечує дотримання Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів та доручень Кабінету Міністрів України, Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», наказів та доручень керівництва ДМС України, наказів та доручень Головного управління.

Отже, керівництво вправі надавати відповідні вказівки, доручення працівникам, а не звертатися з відповідними повідомленнями, як зазначено в рішенні суду першої інстанції. А тому безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що виклик позивача для дачі пояснень в межах проведення службової перевірки є лише «повідомленням» позивача, а не вказівкою та дорученням, пов'язаним із виконанням позивачем її службових обов'язків.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну службу» у разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу.

Аналогічна норма міститься у п. 2.11. Загальних правил поведінки державного службовця, відповідно до якої у разі отримання для виконання рішення чи доручень, що суперечать законодавству України або становлять загрозу охоронюваним законом правам, свободам чи інтересам окремих громадян, юридичних осіб, держави або суспільним інтересам, державний службовець зобов'язаний негайно в письмовій формі повідомити про це керівника органу державної влади, у якому він працює.

Однак суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту невжиття позивачем будь - яких дій щодо письмового повідомлення керівництва ГУ ДМС України у Львівській області про неможливість прибути 13.08.2015 для надання пояснень в межах проведення службової перевірки у зв'язку із навантаженням на роботі, необхідністю забезпечити належну роботу Центру «Паспортний сервіс». З огляду на наведені вище правові норми, повідомлення позивачем в телефонному режимі секретаря приймальні ГУ ДМС України у Львівській області про неможливість прибуття для дачі пояснень не може вважатись належним повідомленням керівника Головного управління, який дав доручення.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доповідних записок від 13.08.2015 №10599 та №10600, скерованих завідувачем сектору централізованого оформлення документів №2 ОСОБА_5 в.о. начальника ГУ ДМС України у Львівській області Бабуничу В.М., щодо причин неможливості прибуття позивача до адмінприміщення Головного управління 13.08.2015 для дачі пояснень, оскільки відповідно до наказу Головного управління № 112 від 07.08.2015 позивач викликалась для дачі пояснень в межах службової перевірки, яка проводилась стосовно її безпосереднього керівника ОСОБА_5

Безпідставними вважає колегія суддів і висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не вжив жодних заходів, які б створювали умови, за яких позивач могла б 13.08.2015 року покинути робоче місце для прибуття до відповідача для дачі пояснень, не вжив заходів, щоб установа, в якій працює позивач, працювала у звичному режимі на час відсутності позивача. Крім цього, суд зазначив, що в ході розгляду справи не встановлено осіб, які б могли замінити позивача для виконання службових обов'язків у період її відсутності на робочому місці 13.08.2015 року. Матеріалами справи підтверджується, що на робочому місці перебувала завідувач сектору централізованого оформлення документів №2 ОСОБА_5, яка могла та повинна була забезпечити роботу сектору та Центру «Паспортний сервіс» на час відлучення ОСОБА_3 для надання пояснень в межах службової перевірки.

Про помилковість висновків суду першої інстанції щодо підставності причин неприбуття позивача 13.08.2015 для дачі пояснень, свідчить і той факт, що позивач прибула 14.08.2015 та надала пояснення в межах службової перевірки, незважаючи на те, що вона залишалась єдиним працівником, який має пароль доступу до спеціального програмного забезпечення. Зазначене свідчить про те, що позивач могла прибути 13.08.2015 року для надання пояснень. Оскільки її відсутність на робочому місці 14.08.2015 року не перешкоджала роботі Центру «Паспортний сервіс».

Окрім зазначеного, в процесі апеляційного розгляду справи, з пояснень представника відповідача встановлено, що у випадку відсутності працівника, який має пароль доступу для роботи в системі «Паспортний сервіс», керівник відділу наділений правом звернутися до вищого керівництва установи для залучення іншого працівника, який також має пароль доступу.

Відтак, матеріалами справи не підтверджується висновок суду першої інстанції про поважність причин невиконання позивачем доручення в.о. начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Бабунича В.М. № 16577 від 13.08.2015 року.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Відповідно до ст. 147 Кодексу Законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про те, що догана, на відміну від інших видів дисциплінарного стягнення, зокрема звільнення, є найбільш універсальним і може застосовуватися до будь-якої категорії працівників. Її застосовують і до тих працівників, на яких поширюються статути, положення та інші акти законодавства про дисципліну.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Однак незалежно від форми вини обов'язковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння. Форма вини впливає на ступінь тяжкості вчиненого проступку. Тобто дисциплінарний проступок, вчинений з необережності, вважається менш тяжким, ніж вчинений умисно. А від цього, в свою чергу, залежить й вид дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач при винесенні наказу від 17.08.2015 року №263-к/тм «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.» діяв правомірно, в межах повноважень, наданих законодавством, а також застосував стягнення, яке є спів розмірним з тяжкістю вчиненого проступку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Скаржник у встановленому законом порядку довів наявність передбачених законом підстав для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2015 року в справі №813/5446/15 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Шавель Р.М.

Повний текст постанови складено 25.04.2016 року.