Справа № 806/1187/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2016 року м. Київ К/800/39833/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОНВІ» до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОНВІ» (далі - позивач, ТОВ «ОНВІ») звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № від 16.12.2014 року та № від 04.03.2015 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року, адміністративний позов задоволено частково - визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області в частині збільшення суми грошового зобов'язання: № від 16.12.2014 року за основним платежем в розмірі 63185 грн., за штрафними санкціями - 15797 грн.; № від 04.03.2015 року за штрафними санкціями в розмірі 15796 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Житомирську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області замінено правонаступником Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - відповідач, ДПІ) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування в зазначеній частині, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що позивачем порушено вимоги пп. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідачем не оскаржуються.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності визначення податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ «Матадор Трейдінг», ТОВ «Жилбудсервіс», ТОВ «Ліга Консалт ЛТД» за липень 2014 року, за результатами якої було складено акт № 7781/06-25-22-02/24705171 від 28.11.2014 року.

У висновках вказаного акту відповідач зазначив про порушення позивачем вимог пп. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 127318 грн. за липень 2014 року в тому числі: по операціях з придбання ремонтно-будівельних робіт у ТОВ «Жилбудресурс» (код 37814427) на суму ПДВ 46785 грн. та по операціях з придбання товарів у ТОВ «Ліга Консалт ЛТД» () на суму ПДВ 80533 грн. за липень 2014 року.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 16.12.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 159148 грн., у т.ч. 127318 грн. за основним платежам та 31830 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т.1 а.с. 8).

Позивач в адміністративному порядку оскаржив податкове повідомлення-рішення від 16.12.2015 року № до Головного управління ДФС у Житомирській області.

Рішенням Головного управління ДФС у Житомирській області про результати розгляду первинної скарги від 23.02.2015 року № 213/6/06-30-10-07/07 (т.1 а.с.42-49), податкове повідомлення-рішення від 16.12.2015 року № залишено без змін та додатково застосовано фінансову санкцію в розмірі 31829 грн., оскільки при винесені оскаржуваного рішення не враховано повторність допущеного порушення (податкове повідомлення-рішення від 17.07.2012 року № 000085222)та застосовано штрафну санкцію в розмірі 25% замість 50%.

На підставі акту перевірки № 7781/06-25-22-02/24705171 від 28.11.2014 року та рішення від 23.02.2015 № 213/6/06-30-10-07/07, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2015 року (т.1 а.с.9), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями на 31829 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.12.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 63185 грн., за штрафними санкціями - 15797 грн. Відповідачем правомірно повторно протягом 1095 днів визначено позивачу суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, а тому податкове повідомлення-рішення № від 04.03.2015 року є правомірним в частині збільшення грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 16033 грн. і підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 15796 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2014 року в частині скасованій судами попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.07.2014 року між позивачем та ТОВ «Жилбудресурс» укладено договір № 0207/14, відповідно до умов якого за завданням замовника підрядник зобов'язується на свій ризик виконати та здати йому в установлений Договором строк ремонтно-будівельні роботи - заміна футеровки двох печей СМТ-2, які рахуються на балансі підприємства в період з 08 по 31 липня 2014 року.

07.07.2015 року між позивачем та ТОВ «Ліга Консалт ЛТД» (постачальник) укладено договір № 0707/14, відповідно до умов яких Постачальник зобов'язався поставити Покупцю товар визначений в специфікаціях.

Позивачем, на підтвердження фактичного виконання умов договорів, реальності здійснення господарських операцій, правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «Жилбудресурс» ТОВ «Ліга Консалт ЛТД», використання у власній господарській діяльності товару, подано суду копії: договорів, специфікацій, довідки про вартість виконаних робіт, акт приймання виконаних будівельних робіт, податкових і видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, банківських виписок та інші документи.

Позивач здійснював оплату за отримані товари/послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій позивач та його контрагенти ТОВ «Жилбудресурс» і ТОВ «Ліга Консалт ЛТД» були включені до Єдиного державного реєстру, перебували на обліку платників податків.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Жилбудресурс» і ТОВ «Ліга Консалт ЛТД» у зазначеній частині, оскільки реальність таких підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на акт перевірки (акт неможливості проведення звірки) контрагента позивача, яким встановлено його відсутність за місцезнаходженням, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою забезпечення власної господарської діяльності, був належним чином зареєстрований. У зазначеному акті не досліджувалась поставка товару та правильність формування показників податкової звітності.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2015 року суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 123. 1 ст. 123 ПК України у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання на підставах визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 ст.54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

При повторному протягом 1095 днів визначені контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Як зазначалось вище, відповідачем частково доведено правомірність податкового повідомлення-рішення № від 16.12.2014 року.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відносно позивача вже виносилось податкове повідомлення-рішення від 17.07.2012 року № (т. 2 а.с. 1), яке є узгодженим, а тому, станом на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивачу повторно протягом 1095 днів визначено суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 04.03.2015 року в частині збільшення грошового зобов'язання за штрафними санкціями в розмірі 16033 грн., оскільки податкове повідомлення-рішення № від 16.12.2014 року є протиправним в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 63185 грн., за штрафними санкціями - 15797 грн.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі № 806/1187/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко