Справа № 826/24279/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" до Міністерства аграрної політики та продовольства України третя особа: Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд", Державне підприємство "Агроспецсервіс" про визнання протиправною бездіяльності, визнання нечинним наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй Центр", звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України третя особа: Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд", Державне підприємство "Агроспецсервіс", в якому просить: визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо не скасування наказу Міністерства аграрної політики України від 29 червня 2010 року №364; визнати нечинним наказ Міністерства аграрної політики України від 29 червня 2010 року №364.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2016 року у задовлені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Наказом Міністерства аграрної політики України "Про повернення у державну власність будівлі готелю "Колос" №364 від 29.06.2010 року, наказано прийняти до сфери управління Мінагрополітики нежилі приміщення триповерхової будівлі готелю "Колос" загальною площею 1715,40 кв.м., що розташовані по вул. Полупанова, 3-а у м. Києві із зарахуванням їх на баланс ДП "Агроспецсервіс" як правонаступника державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик"; голові комісії наказано забезпечити приймання державного майна на баланс ДП "Агроспецсервіс" та подати на затвердження та зберігання до Міністерства аграрної політики України акти приймання державного майна у місячний термін.

Наказом Міністерства аграрної політики України "Про прийняття майна на баланс державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Земельний фонд" №592 від 04.10.2013 року, наказано встановити, що ДП "СП "Земельний фонд" є правонаступником ДКТП "Хрещатик" в частині виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2008 року у справі №6/369 та закріплення за ним на праві господарського відання державного майна нежилих приміщень триповерхової будівлі готелю "Колос"; прийняти на баланс ДП "СП "Земельний фонд" на праві господарського відання вищезазначене майно; виконуючому обов'язки директора ДП "СП "Земельний фонд" наказано у місячний термін забезпечити приймання-передачу вищезазначеного майна до господарського відання ДП "СП "Земельний фонд", подати акт приймання-передачі на затвердження та зберігання до Мінагрополітики України.

Вказані обставини стали підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" до суду з даним позовом, оскільки, вважає, що наказ №592 за своїм змістом повністю змінює наказ №364, у зв'язку із чим з моменту прийняття наказу №592 наказ №364 втратив чинність, а відповідач, приймаючи наказ №592, був зобов'язаний одночасно з цим скасувати або визнати нечинним наказ №364.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, дійшов висновку про те, що відповідачем доведено правомірність його дій у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а також за умови відсутності порушеного права, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Частиною другою статті 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" встановлено, що міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року №500, Міністерство аграрної політики та продовольства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. 78 та 79 п. 4 Положення визначено, що Мінагрополітики України відповідно до покладених на нього завдань: утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінагрополітики України; виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2006 року Наказом відповідача №490 створено створено ДП "Агроспецсервіс" на базі майна декількох державних підприємств, що ліквідуються, в тому числі і на базі ДКТП "Хрещатик" та визначено ДП "Агроспецсервіс" правонаступником цих підприємств та доручено передати ДП "Агроспецсервіс" майно цих підприємств.

16.10.2008 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі №6/369, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 27 травня 2010 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу майна готелю "Колос" від 18.08.2006 року, укладеного між ТОВ "ІнЕко" та ДКТП "Хрещатик", та зобов'язано сторони повернути один одному все одержане за договором в порядку реституції.

В подальшому, 29.06.2010 року Наказом Мінагрополітики України №364 наказано прийняти до сфери управління Мінагрополітики будівлі готелю "Колос" із зарахуванням їх на баланс ДП "Агроспецсервіс" як правонаступника ДКТП "Хрещатик"; голові комісії наказано забезпечити приймання державного майна на баланс ДП "Агроспецсервіс" та подати на затвердження та зберігання до Міністерства аграрної політики України акти приймання державного майна у місячний термін.

14 липня 2010 року Наказом Мінагрополітики України №413 створено ДП "СП "Земельний фонд".

04.10.2013 року Наказом відповідача №592 встановлено, що ДП "СП "Земельний фонд" є правонаступником ДКТП "Хрещатик" в частині виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16 жовтня 2008 року у справі №6/369 та закріплення за ним на праві господарського відання будівлі готелю "Колос", а також наказано у місячний термін забезпечити приймання-передачу вищезазначеного майна до господарського відання ДП "СП "Земельний фонд". Виконання даного наказу підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 13.10.2015 року, якою визначено, що 12.10.2015 року за ДП "СП "Земельний фонд" на праві господарського відання зареєстровано будівлі готелю "Колос" на підставі наказу №592, будівлі готелю "Колос" передано ДП "СП "Земельний фонд" від Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Як вже зазначалось, позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що повноваження відповідача регулювати подібні відносини автоматично передбачає і правомочність змінювати існуюче регулювання - як прямо, так і опосередковано, шляхом прийняття актів з тим самим предметом регулювання, тобто приймаючи наказ №592, відповідач зобов'язаний одночасно з цим скасувати або визнати нечинним наказ №364.

Так, розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 8 Положення Мінагрополітики України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Мінагрополітики України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти Мінагрополітики України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази Мінагрополітики України, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Мінагрополітики України в разі потреби може видавати разом з іншими центральними органами виконавчої влади спільні акти.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов'язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Накази міністерства, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Накази міністерства або їх окремі частини можуть бути оскаржені фізичними та юридичними особами до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Накази міністерства можуть бути скасовані Кабінетом Міністрів України повністю чи в окремій частині.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач відповідно до Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" не має повноважень скасовувати видані ним накази, а таке право є лише у Кабінету Міністрів України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не наведено, які конкретні порушення допустив відповідач при винесення наказів №364 та №592, а також позивачем не зазначено в чому конкретно виявилася протиправність в діях та/або бездіяльності відповідача.

Щодо твердження позивача про те, що Наказ №364 порушує його права, оскільки, відповідно до постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 07 липня 2014 року у виконавчому провадженні №43838406 накладено арешт на все майно ДП "СП "Земельний фонд" в межах суми боргу 4 090 575,89 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, де стягувачем у виконавчому провадженні є ТОВ "Строй Центр, як наслідок позивач не зможе повернути свій борг шляхом звернення стягнення на будівлю готелю "Колос", колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Аналіз наведених норм свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано до суду доказів існування боргу ДП "СП "Земельний фонд" на теперішній час та розміру боргу третьої особи 1 перед позивачем, відсутні документи стосовно майнового стану ДП "СП "Земельний фонд", належності ДП "СП "Земельний фонд" на праві власності або господарського відання іншого майна та грошових коштів, а також відсутня інформація про наявність або відсутність інших кредиторів ДП "СП "Земельний фонд" та віднесення позивача до конкретної черги кредиторів. Як наслідок, позивачем не доведено, що саме за рахунок будівлі готелю "Колос" можливе задоволення кредиторських вимог позивача та неможливість задоволення кредиторських вимог позивача за рахунок іншого майна чи грошових коштів ДП "СП "Земельний фонд".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у межах спірних правовідносин відсутнє порушене, власне, позивача право, оскільки наказ №364 не стосується прав, обов'язків та інтересів позивача.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Центр" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 29.04.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Шостак О.О.

Желтобрюх І.Л.