Справа № 802/874/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 квітня 2016 р. Справа № 802/874/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Щербацької О.С.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Волошенюк Є.А., Крапівницької С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 липня 2013 року № та № .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що висновки в акті перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суперечать нормам податкового законодавства, фактичним показникам господарської діяльності та об'єктів оподаткування, у зв'язку із чим такі рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою, постановленою 22 квітня 2016 року без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання в журнал судового засідання, суд замінив неналежного відповідача у справі Вінницьку ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області на належного - Вінницьку ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив таке.

ОСОБА_4 зареєстрована фізичною особою підприємцем у Вінницькій районній державній адміністрації Вінницької області 04 липня 2006 року, реєстраційний запис № 0001668, на податковому обліку перебуває з 05 липня 2006 року, реєстраційний номер 3632.

Як встановлено, у період з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року ФОП ОСОБА_4 здійснювала господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування та була платником податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО), єдиного податку, збору за забруднення навколишнього середовища. У період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року - на загальній системі оподаткування.

Відповідно до направлення від 31 травня 2013 року № 1705/17, наказу на проведення виїзної планової документальної перевірки від 20 травня 2013 року № 1739, наказу на продовження термінів проведення виїзної планової документальної перевірки від 07 червня 2013 року № 1996, виданих Вінницькою ОДПІ, у період з 31 травня 2013 року по 19 червня 2013 року головний державний податковий ревізор-інспектор сектору оподаткування фізичних осіб Вінницького відділення Вінницької ОДПІ Крапивницька С.М. провела документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складений акт № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 року.

Відповідно до висновків зазначеного акта під час перевірки встановлено порушення:

- пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України (далів - ПК України) в частині включення до декларацій про отримані доходи за 2011 та 2012 роки перекручених даних;

- пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 ПК України, в результаті чого донараховано ПДФО від здійснення підприємницької діяльності за період, в якому проводилася перевірка, на суму 41718,37 грн., в тому числі за 2011 рік - 41417,36 грн., за 2012 рік - 301,01 грн.;

- заниження податкових зобов'язань на 60562 грн., чим порушено пункт 183.10 статті 183, пункт 187.1 статті 187 ПК України, в т.ч. за вересень 2011 року - 60562 грн.;

- пункту 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 5555 грн., в т.ч. у вересні 2011 року - 4141 грн., січні 2012 року - 227 грн., жовтні 2012 року - 1187 грн.,

- підпункту б пункту 201.11 статті 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту січня 2012 року на суму ПДВ - 6286 грн.;

- неповідомлення за встановленою формою відомостей про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2011 року, ІІІ квартал 2011 року, ІV квартал 2011 року, І квартал 2012 року, ІІ квартал 2012 року, ІІІ квартал 2012 року ІV квартал 2012 року, порушення вимог підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 51.1 статті 51, підпункту 70.16.1 пункту 70.16 статті 70, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України

На підставі зазначених висновків акта перевірки Вінницька ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій області 10 липня 2013 року прийняла такі податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДФО, що сплачується за результатами річного декларування за основним платежем на суму 41718,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 10429,59 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 72403 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18100,75 грн.

Не погоджуючись з цими рішеннями, позивач звернулась з позовом до суду.

Разом із тим, з метою з'ясування питань щодо документально підтвердження висновків за актом перевірки, ухвалою суду від 29 квітня 2014 року в зазначеній адміністративній справі призначено судово-економічну експертизу.

На вирішення експертизи були поставлені такі питання:

1. Чи є документально підтвердженим положення розділу ІІІ висновку акту № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року щодо про донарахування підприємцю податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 41718 грн. 37 коп. в тому числі за 2011 рік - 41417 грн. 36 коп. та за 2012 рік 301 грн. 01 коп.?

2. Чи є документально підтвердженим положення розділу ІІІ висновку акту № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 5555 грн., в т.ч. за вересень 2011 року на 4141 грн., за січень 2012 року на 2277 грн. та за жовтень 2012 року на 1187 грн.?

3. Чи є документально підтвердженим положення розділу ІІІ висновку акту № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 року про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за період з 01 квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 6286 грн., в т.ч. за січень 2012 року на 6286 грн.?

За результатами експертного дослідження складений висновок експерта від 11 вересня 2015 року № 6, згідно з яким:

1. Висновок розділу ІІІ акта № 2208-17/27/19804462 від 27 червня 2013 року про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_4 суми донарахованого ПДФО від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року - 41718,37 грн., в тому числі за 2011 рік - 41417,36 грн., за 2012 рік - 301,01 грн. документально не підтверджується;

2. Положення розділу № 2208-17/27/19804462 про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту з ПДВ на суму 5555 грн., в тому числі за вересень 2011 року на 4141 грн., за січень 2012 року на 227,70 грн. та за жовтень 2012 року на 1187 грн. підтверджується частково, а саме: за вересень 2011 року завищення податкового кредиту з ПДВ складає 4141,65 грн., за січень 2012 року на 227,23 грн. документально не підтверджується, при умові врахування судом наданої на дослідження податкової накладної № 1025 від 27.01.2012, постачальник ПП "Трейдсервіс" на загальну суму 1363,38 грн., ПДВ - 227,23 грн., за жовтень 2012 року на загальну суму 1186,68 грн. документально не підтверджується, при умові врахування судом наданих на дослідження податкових накладних № 643 від 22.10.2012 на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. та № 878 від 31.10.2012 на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. - постачальник ТОВ "АД Шина";

3. Положення розділу ІІІ висновку акта № 2208-17/27/19804462 про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту з ПДВ на суму 6286 грн., в тому числі за січень 2012 року на 6286 грн. є документально підтвердженим, але завищення податкового кредиту в січні 2012 року становить 6525,10 грн.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 10 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 41718,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 10429,59 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податків від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

В пункті 138.2 статті 138 ПК України зазначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПК України).

Пунктом 138.5 ст.138 ПК України визначено, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

В пункті 177.1 ст. 177 ПК України закріплено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 ст. 177 ПК України встановлено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п. 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд вважає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницькою діяльністю мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як встановлено, всі первинні документи, які підтверджують достовірність показників оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_4 за 2011 та 2012 звітні роки наявні в позивача, надавалися для експертного дослідження. Невідповідність їх за своїми формою та змістом вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не встановлено.

В акті перевірки відповідач робить посилання на надані позивачем "транспортно-експедиційні послуги», не зазначаючи при цьому сум "зайво включеного" податку на додану вартість та за відсутності посилань на перинні документи (акти наданих послуг, податкові накладні), які б дали змоги визначити, які саме суми ПДВ входили до ціни наданих позивачем послуг.

Відповідач обмежився дослідженням виключно банківських виписок, з яких неможливо зробити висновок про включені до ціни реалізованих послуг суми ПДВ за відсутності дослідження відповідачем первинних документів на реалізацію, про які не зазначається в акті перевірки.

Як зазначено у висновку експерта, висновок розділу ІІІ акта № 2208-17/27/19804462 від 27 червня 2013 року про результати планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_4 суми донарахованого ПДФО від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року - 41718,37 грн., в тому числі за 2011 рік - 41417,36 грн., за 2012 рік - 301,01 грн. документально не підтверджується.

Вирішуючи спір, суд враховує, що висновок експерта не має наперед встановленого значення, йому не надається перевага перед іншими доказами і, як всі інші докази, він оцінюється судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В той же час, з урахуванням доводів сторін, суд надає пріоритетне значення висновку експерта від 29 лютого 2016 року, оскільки останній узгоджується з іншими матеріалами справи, натомість, доводи сторони відповідача побудовані виключно на викладених в акті перевірки висновках.

Зважаючи на встановлені судом обставини, з урахуванням положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що доводи контролюючого органу щодо порушення ФОП ОСОБА_4 норм ПК України, в результаті чого нею занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 41718,37 грн. є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 10 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 41718,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 10429,59 грн.

Визначаючись щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 72403 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18100,75 грн., суд керувався таким.

Підставою для прийняття зазначеного рішення, став, зокрема висновок відповідача про заниження податкових зобов'язань на 60562 грн., чим порушено пункт 183.10 статті 183, пункт 187.1 статті 187 ПК України, в т.ч. за вересень 2011 року - 60562 грн.

Надаючи оцінку такому висновку, суд виходив з наступного.

Згідно з підпунктом 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Як встановлено, обсяг оподатковуваних операцій з дати переходу позивача на загальну систему оподаткування становить 378252,76 грн.

Відповідно до пункту 183.2 статті 183, пункту 18 підрозділу 2 розділу XX ПК України у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до органу державної податкової служби не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто і оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Встановлено, що вперше заява на реєстрацію платником ПДВ була подана ФОП ОСОБА_4 11 липня 2011 року. За розрядом вказаної заяви платнику 20 липня 2011 року надана відповідь про порушення пункту 183.2 статті 183 ПКУ та про ненадання документів, передбачених Податковим Кодексом.

Щодо підтвердження досягнення обсягу оподатковуваних операцій податковим органом було запропоновано подати нову реєстраційну заяву платника ПДВ. Вдруге заява на реєстрацію платником ПДВ була подана ФОП ОСОБА_4 27 липня 2011 року. За розглядом вищевказаної заяви платнику - ФОП ОСОБА_401 серпня 2011 року була надана відповідь про порушення пункту 183.2 статті 183 ПК України та про порушення пункт 10 розділу III Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, а саме на зазначення обов'язкових реквізитів, що унеможливлює видачу свідоцтва. Податковим органом було запропоновано подати нову реєстраційну заяву платника ПДВ. Відповідно до заяви від 02 серпня 2011 року платником було отримано свідоцтво платника ПДВ 18 серпня 2011 року.

Згідно з п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами податкового органу, що ФОП ОСОБА_4 з 01 липня 2011 року вважається платником ПДВ.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_4 не заперечує щодо відповідальності за не нарахування, несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового та отримання бюджетного відшкодування.

Стосовно не зазначення в акті перевірки порушення п. 183.2 ст. 183 ПК України, то суд зауважує, що особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, несе обов'язки щодо виконання ст. 183 ПК не залежно від того, подана заява чи ні.

З огляду на викладене суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про порушення позивачем пункту 183.10 статті 183, пункт 187.1 статті 187 ПК України, в т.ч. за вересень 2011 року.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10 серпня 2013 року № , крім того, були зокрема висновки відповідача про порушення пункту 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 5555 грн., в т.ч. у вересні 2011 року - 4141 грн., січні 2012 року - 227 грн., жовтні 2012 року - 1187 грн. та підпункту б пункту 201.11 статті 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту січня 2012 року на сум ПДВ - 6286 грн.

Надаючи оцінку зазначеним висновкам, суд виходив з такого.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, як визначено у п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 ПК України не відноситься до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог

Згідно з положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до Державної податкової адміністрації України є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше двадцяти календарних днів, наступних за датою їх виписки.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Експертним дослідженням правомірності визначення податкового кредиту за вересень 2011 року було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 задекларовано податковий кредит в сумі 45399,00 грн. У реєстрі отриманих податкових накладних, який є невід'ємною частиною податкової звітності, вписані накладні на суму ПДВ 33585,28 грн. Платником було надано всі податкові накладні, вказані у даному реєстрі. Дослідженням враховані та підтверджені всі податкові накладні згідно з реєстром отриманих податкових накладних.

Проведеним дослідженням було встановлено, що підприємцем були надані податкові накладні, які не вписані в реєстр отриманих податкових накладних, з датою виписки - вересень 2011 року на загальну суму ПДВ - 7672,07 грн., а саме:

- податкова накладна від 07 вересня 2011 року № 30, постачальник ФОП ОСОБА_6, на загальну суму 750,00 грн., ПДВ - 125,00 грн.;

- податкова накладна від 19 вересня 2011 року № 83, постачальник TOB "Гід" на загальну суму 1988,26 грн., ПДВ - 331,38грн;

- податкова накладна від 26 вересня 2011 року № 117, постачальник TOB "Гід" на загальну суму 320,02 грн., ПДВ - 53,34 грн.;

- податкова накладна від 27 вересня .2011 року №1600, постачальник ПП "Адіс" на загальну суму 42535,00 грн., ПДВ - 7089,17 грн.;

- податкова накладна від 29 вересня 2011 року № 2265, постачальник ПП "Трейдсервіс" на загальну суму 439,09 грн., ПДВ - 73,18 грн.

Враховуючи викладене, дослідженням встановлено, що підприємцем задекларовано за вересень 2011 рік податковий кредит на загальну суму 45399,00 гривень, а відповідно до реєстру отриманих податкових накладних за відповідний період сума податкового кредиту складає 33585,28 гривень. Відповідно до розрахунку встановлено (45399,00 - 33585,28 = 11813,72 - 7672,07 = 4141,65) завищення податкового кредиту з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_4 за вересень 2011 року складає 4141, 65 грн.

Експертом також встановлено, що в наданих на дослідження документах наявна податкова накладна №1025 від 27 січня 2012 року, постачальник ПП "Трейдсервіс" на загальну суму 1363,38 грн., ПДВ - 227,23 грн., яка включена підприємцем до складу податкового кредиту, тому розділ III висновку акту № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 року про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту з податку на додану вартість за січень - 2012 року на 227,23 грн. документально не підтверджується, при умові врахування судом наданої на дослідження податкової накладної №1025 від 27 січня 2012 року, постачальник ПП "Трейдсервіс" на загальну суму 1363,38 гривень, ПДВ - 227,23 грн.

Експертом також виявлено, що в наданих на дослідження документах наявні копії податкових накладних № 643 від 22 жовтня 2012 на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. та № 878 від 31 жовтня 2012 року на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. - постачальник TOB "АД Шина", які включені підприємцем до складу податкового кредиту, тому розділ III висновку акту № 2208-17/НОМЕР_3 від 27 червня 2013 про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового, кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на загальну суму 1186,68 грн. документально не підтверджується, при умові врахування судом наданих на дослідження податкових накладних № 643 від 22 жовтня 2012 року на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. та № 878 від 31 жовтня 2012 на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. - постачальник ТОВ "АД Шина".

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що висновок судової експертизи обґрунтований та не викликає сумнівів у його правильності, суд приходить до переконання, що висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 5555 грн., в тому числі у вересні 2011 року - 4141 грн., січні - 2012 року - 227 грн., жовтня 2012 року - 1187 грн. знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

При цьому, суд не бере до уваги надані позивачем на дослідження податкові накладні №1025 від 27 січня 2012 року, постачальник ПП "Трейдсервіс" на загальну суму 1363,38 грн. ПДВ - 227,23 грн., № 643 від 22 жовтня 2012 року на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ - 593,34 грн. та № 878 від 31 жовтня 2012 на загальну суму 3560,04 грн., ПДВ -593,34 грн. - постачальник ТОВ "АД Шина", оскільки вони були відсутні на момент перевірки.

Надаючи оцінку висновкам відповідача про порушення ФОП ОСОБА_4 підпункту «б» пункту 201.11 статті 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту січня 2012 року на суму ПДВ - 6286 грн., суд виходив з такого.

Відповідно до підпункту "б" пункту 201.11 статті 201 ПК України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної також є: касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).

Чеки, на підставі яких позивачем включено до складу податкового кредиту без отримання податкових накладних суми, відображені в реєстрі податкових накладних (ПН) та чеків РРО (ЧК) за січень 2012 року.

Як зазначено в експертному висновку, ФОП ОСОБА_4 включено до складу податкового кредиту за січень 2012 року суму ПДВ - 6525,10 грн., а саме: 05 січня 2012 року - 239,99 грн., 10 січня 2012 року - 442,03 грн., 13 січня 2012 року - 524,36 грн., 17 січня 2012 року - 1439,95 грн., 24 січня 2012 року - 326,60 грн., 25 січня 2012 року - 1594,41 грн., 26 січня 2012 року - 1432,78 грн., 29 січня 2012 року - 524,98 грн.

За результатами дослідження експерт дійшов висновку, що положення розділу ІІІ висновку акта № 2208-17/27/19804462 про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту з ПДВ на суму 6286 грн., в тому числі за січень 2012 року на 6286 грн. є документально підтвердженим, але завищення податкового кредиту в січні 2012 року становить 6525,10 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що висновок судової експертизи обґрунтований та не викликає сумнівів у його правильності, суд приходить до переконання, що висновок відповідача про завищення ФОП ОСОБА_4. податкового кредиту січня 2012 року на сум ПДВ - 6286 грн. знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та "Вуліч проти Швеції Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи правомірність суми донарахованого позивачу ПДФО від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року - 41718,37 грн., в тому числі за 2011 рік - 41417,36 грн., за 2012 рік - 301,01 грн. не доведено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 41718,37 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 10429,59 грн. підлягає скасуванню.

Висновки контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_4 податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 5555 грн., в т.ч. за вересень 2011 року на 4141 грн., за січень 2012 року на 2277 грн. та за жовтень 2012 року на 1187 грн., а також податкового кредиту з ПДВ на суму 6286 грн., в тому числі за січень 2012 року на 6286 грн. знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи. Відтак, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 серпня 2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 72403 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 18100,75 грн.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України (з урахуванням положень ч. 1 ст. 94 КАС України), якою передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те, що позовні вимоги носять майновий характер, а позов підлягає частковому задоволенню, на користь позивача необхідно стягнути відповідну частину документально підтверджених судових витрат в адміністративній справі, пропорційну частині задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, а саме судовий збір у розмірі 142 гривні 65 копійок.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 липня 2013 року винесене Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 142 гривні 65 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна