Справа № 2а-1921/11/2670
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2011-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 серпня 2011 року 12:09 № 2а-1921/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кармазіна О.А. при секретарі судового засідання Руденко Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 16.02.2011 р.)

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 22.04.2011 р. № 44)

від третьої особи ОСОБА_3 (довіреність від 27.04.11 року № 884/9/10-130)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Поллі-Сервіс»
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва
третя особа на стороні відповідачаСпеціалізована державна податкова інспекція у м. Києві по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправною податкової вимоги № 51 від 19.01.2011 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Поллі-Сервіс»з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва про визнання протиправною податкової вимоги № 51 від 19.01.2011 року, яку, як вбачається з матеріалів справи, прийнято у звязку з тим, що на думку податкового органу позивач не виконав своєчасно податкові зобовязання з ПДВ, задекларовані позивачем в декларації з ПДВ за листопад 2010 року.

У звязку з тим, що позивач перейшов на податковий облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків, ухвалою суду від 11.08.2011 року СДПІ по роботі з ВПП залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним своєчасно було подано податкову декларацію з ПДВ за листопад 2010 року, відповідно до якої позивачем було задекларовано до сплати 915873 грн. податку. Зазначений податок був своєчасно сплачений, тобто позивачем в повному обсязі були виконані його зобовязання перед бюджетом. Однак, 19.01.2011 року відповідачем було ухвалено податкову вимогу, відповідно до якої позивачу визначено податковий борг у сумі 891 133,65 грн. У звязку з цим позивач вважає, що підстав для прийняття оскаржуваного рішення не було, а отже оскаржуване рішення є протиправним. Як додатково зазначає позивач, причиною таких дій податкового органу є те, що у серпні 2008 року відповідач не визнав подану позивачем декларацію з ПДВ за липень 2008 року із задекларованою позивачем сумою бюджетного відшкодування у розмірі 861 948 грн. в рахунок зменшення податкових зобовязань позивача, у звязку з чим всі суми поточних платежів за конкретний період спрямовувались податковим органом в обліку не за призначенням платежу із сплати поточних сум податку, а в рахунок погашення існуючої на думку відповідача заборгованості перед бюджетом за минулі (інші) періоди, виникнення якої повязано з невизнанням вищезгаданої декларації позивача. Протиправність таких дій відповідача щодо невизнання податкової звітності позивача визнана судом відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2009 року по справі № 2а-2189/09/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2010 року.

Відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що визначений у податковій вимозі борг виник 31.12.2010 року згідно вищезгаданої декларації позивача з ПДВ за листопад 2010 року № 260458 від 20.12.2010 року, а сума боргу, яка визначена у вимозі сформована з урахуванням наявної у позивача переплати з податку у сумі 24899,35 грн. Відтак відповідач вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи підтримав позицію відповідача та просив у задоволенні позову відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 26 серпня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поллі-Сервіс»20 грудня 2010 року подало до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2010 року, яка була прийнята відповідачем про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

У рядку 27 позивачем даної декларації визначено суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду у розмірі 915 873 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 9 ОСОБА_4 України "Про систему оподаткування" (в редакції на час подання декларації) платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових) платежів у встановлені законами терміни.

Відповідно до п/п. 4.1.1. ОСОБА_4 України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі-Закон № 2181), в редакції, що діяла на час подання декларації, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

Відповідно до п/п. «а»п/п. 4.1.4. ОСОБА_4 № 2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до зазначених вимог позивач виконав свій обовязок та своєчасно подав податкову з ПДВ декларацію за листопад 2010 року, самостійно визначивши суми податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 915 873 грн.

Відповідно до п/п. 5.1. ОСОБА_4 № 2181 5.1. податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до п/п. 5.3.1. ОСОБА_4 № 2181 платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього ОСОБА_4 для подання податкової декларації.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач у відповідності до зазначених вимог законодавства своєчасно сплатив у повному обсязі (з переплатою у розмірі 127 грн.) визначену у декларації суму податкового зобовязання платіжними дорученнями: № 8962 від 10.12.2010 року на суму 510 000 грн., № 8976 від 15.12.2010 року на суму 80 000 грн., № 8999 від 17.12.2010 року на суму 100 000 грн., № 9033 від 29.12.2010 року на суму 226 000 грн.

Призначення платежу у цих платіжних дорученнях, які проведені банком, - «оплата ПДВ за листопад 2010 року».

Таким чином, позивач в повному обсязі виконав свої зобовязання перед бюджетом за податковою декларацією з ПДВ за листопад 2010 року.

У той же час, 19.01.2011 року відповідачем прийнято податкову вимогу № 51, в якій визначено, що станом на 19.01.2011 року, тобто, як зазначив відповідач згідно декларації з ПДВ за листопад 2010 р. (№ 260458 від 20.12.2010 року), сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобовязаннями з ПДВ, становить 891 133,65 грн. та повідомлено, крім іншого, що станом на 31.12.2010 року на будь-яке майно позивача, яке перебуває у його власності, розповсюджується право податкової застави.

З наведеного вбачається, що податкова вимога прийнята вже після того, як позивачем своєчасно сплачено поточні зобовязання перед бюджетом за листопад 2010 року, при цьому на дату прийняття податкової вимоги, строки подання декларації за грудень 2010 р., як і виконання податкових зобовязань з ПДВ за грудень 2010 року не настали.

Пунктом 59.1. ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У звязку з цим, суд зазначає, що відповідно до п/п. 14.1.153. Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 року, податкова вимога, це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п/п. 14.1.175. ПК України податковий борг, це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання (п. 59.3.).

Податкова вимога надсилається платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4.)

При цьому, відповідно до п. 56.1. Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відтак, виходячи із встановлених судом обставин та приведених вище норм законодавства вбачається, що станом на 31.12.2010 року, тобто на граничну дату сплати податкових зобовязань з ПДВ за листопад 2010 року та на цю ж дату визначену відповідачем, як дата виникнення податкової застави у звязку з виникненням податкового боргу, податкові зобовязання позивача з ПДВ за листопад 2010 року були виконані у повному обсязі та станом на 19.01.2011 року (дата прийняття оскаржуваного рішення) у позивача не виникло податкового боргу за зобовязаннями з ПДВ за листопад 2010 року, а отже станом на 19.01.2011 року у відповідача не було правових підстав для прийняття оскаржуваної податкової вимоги.

При цьому суд враховує, що станом на 09.12.2010 року (до дати настання граничного строку подання декларації з ПДВ за листопад 2010 року та прийняття оскаржуваного рішення) набрала законної сили вищезгадана постанова Окружного адміністративного суду м. Києва, відповідно до якої було визнано неправомірними дії відповідача щодо невизнання вищезгаданої податкової декларації позивача з ПДВ за липень 2008 року та було зобовязано відповідача визнати зазначену декларацію поданою своєчасно. Наведене додатково вказує на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення не існувало жодних правових підстав для його прийняття.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що спірна податкова вимога відкликана у звязку із сплатою після її видання податкового боргу з огляду на що, як вважає відповідач, відсутній предмет спору та підстави для задоволення позову, суд зазначає, що відповідно до п/п. 60.1.1 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення. Згідно з п. 60.2. ПК України у випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

Тобто, податкова вимога відкликається у разі, якщо цей борг виник до її прийняття і його погашення (боргу) відбулося після ухвалення такої вимоги. У даному випадку, самостійно визначені позивачем зобовязання були у встановленому порядку та своєчасно, до ухвалення податкової вимоги, сплачені до бюджету. Спірна податкова вимога прийнята після сплати податкових зобовязань та, як встановлено судом, за відсутності будь-яких обставин та підстав, з якими закон повязує можливість її прийняття. Відтак, враховуючи, що податкова вимога відкликається лише у разі сплати податкового боргу після ухвалення такої вимоги, чого в даному випадку не встановлено, як і інших підстав, визначених п. 60.1. ПК України, відповідно яких податкова вимога вважається відкликаною, суд приходить до висновку, що спірна податкова вимога не може вважатися відкликаною та може бути предметом оскарження.

У взаємозвязку з вищенаведеним та в контексті неврахування податковим органом поточних платежів до бюджету за поточними зобовязаннями, суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до положень п. 7.1 статті 7 ОСОБА_4 № 2181 (в редакції на час сплати зобовязань), джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.

Згідно з п. 3.1.1 ст. 3 ОСОБА_4 України № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

При цьому, згідно до п. 20.1 ст. 20, п. 21.1 ст. 21 ОСОБА_4 України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»ініціатором переказу може бути платник, ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Аналізуючи в сукупності наведені вище норми на час здійснення вищенаведених платежів (у 2010 році), позивач мав право на власний розсуд визначати цільове призначення своїх грошових коштів (платежів).

В період здійснення платежів у 2010 році у податкового органу були відсутні повноваження самостійно змінювати цільове призначення платежу, визначеного платником податків при сплаті податкових зобовязань, та примусово здійснювати розподіл перерахованих позивачем коштів без волевиявлення власника грошових коштів, а отже здійснені платежі підлягали врахуванню відповідачем так, як було зазначено у призначенні платежу позивачем. ОСОБА_4 № 2181 не встановлювали відповідний порядок для примусового стягнення податковим органом добровільно сплачених платником податків сум податкового зобов'язання для будь-яких інших цілей.

Аналогічна правова позиція визначена у постановах Верховного Суду України "Про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення" № 21-1162во09 від 08.12.2009, від 27.10.2009 р. № 09/186, від 27.10.2009 р. № 09/188, а також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.07.2010 р. № К-18630/07 яка полягає в тому, що п. 7.7 ОСОБА_4 № 2181-III не дає податковому органу право самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при їх сплаті.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, виходячи з вищенаведеного та обставин справи, суд прийшов до висновку, що відповідачем, в порядку виконання обовязку, встановленого ч. 2 ст. 71 КАС України та п. 56.4. ПК України, не доведено законності та обґрунтованості прийняття оскаржуваної податкової вимоги, оскільки станом на 19.01.2011 року у позивача були відсутні прострочені виконанням податкові зобовязання, у звязку з чим позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи те, що позивач просить визнати спірне рішення протиправним, що є належним способом захисту прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову саме у такий спосіб, відповідно до чого спірне рішення не створює будь-яких наслідків з моменту його прийняття. На поверненні судового збору (державного мита) позивач не наполягав.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Поллі-Севірс»(ідентифікаційний код 32912338; адреса: 02088, м. Київ, вул. Леніна, 64) задовольнити.

Визнати протиправною податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва № 51 від 19 січня 2011 року.

Постанова набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Кармазін

Повний текст постанови складено та підписано 30 серпня 2011 р.