Справа № 463/6459/15-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року м. Львів 463/6459/15-а

2-а/463/55/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій інспектора поліції ОСОБА_5 щодо складання постанови про адміністративне правопорушення від 05.12.2015 року серії ПС2 №790030 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ст.122 ч.1 КпАП України незаконними; визнання протиправною та скасування зазначеної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та обєктивного зясування інспектором обставин справи, при відсутності достатніх доказів її винуватості адміністративних правопорушеннях, містить у собі посилання на обставини, що в дійсності не мали місце. Зокрема вказала, що при перетині перехрестя вул. Сихівська-Зубрівська в м. Львові була зупинена інспектором патрульної служби, який вказав на порушення нею вимог дорожньої розмітки, щодо заборони перетину подвійної суцільної лінії. Після того, як вона заперечила вказаний факт, оскільки в місці перетину була розташована переривиста лінія, інспектор повідомив, що вона порушила вимоги заборонного знаку щодо здійснення повороту ліворуч та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. В подальшому вона зясувала, що жодного знаку в місці здійснення нею повороту ліворуч на вул. Зубрівську не існувало, дорожня розмітка на той час була переривиста, дорожні роботи із зміни дорожнього руху в цьому місці виконані не були, а відтак вважає дії інспектора щодо притягнення її адміністративної відповідальності незаконними, а саму постанову неправомірною. ОСОБА_3 цього, інспектором не враховано ряду обставин, зокрема її особу, її матеріальний стан, інші обставини передбачені ст. 33 КпАП України. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали адміністративний позов з аналогічних підстав.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, зясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №790030 від 05.12.2015 року (а.с.28) інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові ОСОБА_5, було притягнуто позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що вона 05.12.2015 року о 23.40 год., на перехресті вулиць Сихівська-Зубрівська в м. Львові, керуючи транспортним засобом Audi 80 1.8S, д.н.з. 65425ТС, не виконала вимоги дорожньої розмітки 1.3 та здійснила проїзд на вул. Зубрівську із вул. Сихівської, чим порушила п.8.5.1 ПДР України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема обєкт та обєктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у протиправному посяганні на встановлені правила користування транспортним засобом в сфері дорожнього руху шляхом порушення вимог дорожньої розмітки.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

ОСОБА_3 цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. ОСОБА_3 того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем належними та допустимим доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді перетину дорожньої розмітки «подвійна суцільна лінія» позначена п.1.3 в Додатку 2 до Правил Дорожнього Руху України.

Зокрема, як встановлено в ході судового розгляду, дійсно 05.12.2016 року приблизно о 23.40 год. позивач керуючи автомобілем марки «Audi 80 1.8S», д.н.з. 65425ТС, рухалася по вул. Сихівська зі сторони проспекту ОСОБА_6 та здійснила маневр поворот ліворуч на вул. Зубрівську.

При цьому, із відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 12.04.2016 року вбачається, що згідно з проектом організації дорожнього руху внаслідок реконструкції дорожнього полотна на перехресті вул. Сихівська-Зубрівська запроектовано влаштування горизонтальної розмітки типу 1.3 в період часу з 30 по 31 жовтня 2015 року, роботи по влаштуванню яких повинні були бути виконані станом на 25.11.2015 року.

В той же час, допитана в якості свідка інспектор поліції ОСОБА_5, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, ствердила суду, що в діях позивача мав місце склад адміністративного правопорушення, оскільки згідно затверджених схем в місці перехрестя вулиць Сихівська-Зубрівська на той час було передбачено дорожню розмітку 1.3. Позивач дійсно в момент вирішення справи не погоджувалася із вказаним правопорушенням та з її напарником виходили на місце щоб переконатися, чи дійсно є знак, що забороняє здійснювати поворот ліворуч та відповідна дорожня розмітка. Повернувшись до неї, напарник повідомив, що виник спір з позивачем з приводу розмітки та що на його думку на місці повороту проглядалася подвійна суцільна лінія. Вона особисто на місце не виходила і не переконувалася в тому, яка на перехресті була дорожня розмітка. Оскільки згідно наявних у її розпорядженні схем на перехресті повинна була бути подвійна суцільна лінія, яка забороняла здійснювати поворот ліворуч, тому прийшла до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, з оглянутих в судовому засіданні фотознімків зроблених 08.12.2015 року, а також відеозапису здійсненого 08.12.2015 року, вбачається, що на перехресті вулиць Сихівська-Зубрівська в м. Львові в той час ще здійснювалися роботи підрядною організацією щодо заміни дорожнього полотна та організації дорожнього руху, при цьому у місці повороту ліворуч із вулиці Сихівська на вулицю Зубрівська наявна переривиста лінія, яка відповідно до чинних правил дорожнього руху України дозволяє здійснювати маневр повороту у напрямку руху позивача.

Додатково свідок ОСОБА_7 підтвердила, що проживає в районі перехрестя вулиць Зубрівська-Сихівська з вересня 2015 року, а тому їй відомо, що на час спірних подій дорожня розмітка на перехресті цих вулиць дозволяла здійснювати поворот ліворуч із вулиці Сихівська на вулицю Зубрівська.

З огляду на наведене, а також те, що позивач в судовому засіданні категорично заперечила свою вину у вчиненому правопорушенні, представленими доказами довела перед судом факт відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки станом на 05.12.2015 року дорожня розмітка 1.3 в місці здійснення нею повороту із вулиці Сихівська на вулицю Зубрівська не була облаштована, а відповідач жодними доказами вказані обставини не спростував. Більш того допитана в якості свідка інспектор поліції, яка здійснювала розгляд матеріалів визнала про наявність спору на час вирішення справи про адміністративне правопорушення, однак особисто не переконалася в наявності розмітки станом на 05.12.2015 року, а прийшла до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення виключно на підставі схеми запроектованої організації дорожнього руху.

Оцінюючи в сукупності всі дослідженні докази, суд приходить до висновку про те, що позивач здійснювала рух транспортного засобу по наявній дорожній розмітці, яка фактично існувала тоді і дозволяла поворот ліворуч з вулиці Сихівської на вул. Зубрівську. При цьому суд враховує, що у відповідності до положень ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Здійснюючи поворот ліворуч із вул. Сихівської позивач не вчиняла протиправне винне діяння, оскільки користувалася наявною фактичною розміткою, а не затвердженою, яка не була на той час нанесена. А тому в її діях відсутній склад правопорушення.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про закриття провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

ОСОБА_3 цього, суд вважає зайвими вимоги позивача про визнання дій інспектора патрульної поліції незаконними, оскільки різновидом таких дій, є прийняте оскаржуване позивачем рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а відтак визнаючи таке рішення протиправним, є зрозумілим, що дії інспектора є незаконними повязані з його прийняттям, однак окремо їх незаконними визнавати суд не вбачає підстав.

Керуючись ст.ст. 2,9,94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2015 року серії ПС2 №790030 про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України.

В задоволенні решти адміністративного позову відмовити за безпідставністю вимог.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.