Справа № 804/6861/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 р. Справа № 804/6861/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Адоніс» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Відповідач правом на надання письмових заперечень, чи пояснень по суті спору станом на час прийняття судом рішення по суті спору не скористався.
Представник позивача у судовому засіданні проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду від 16.09.2015р. відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України справу призначено до розгляду у письмовому провадженні на підставі наявних в справі доказів, за відсутності сторін.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
ОСОБА_2 п.1.2 Договору, підставою для передачі земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 19.11.2003 № 204/13, копія якого наявна в матеріалах справи.
Судом встановлено, що на підставі наказу Лівобережної ОДШ м. Дніпропетровська № 1215 від 28.11.2014р., згідно з п. 79.2 ст. 79 та з урахуванням пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку приватного підприємства «Адоніс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з орендної плати за землю за період з 01.11.2011р. по 01.11.2014р., за результатами якої складено акт № 4593/15-04/30317066 від 28.11.2014р.
ОСОБА_2 висновку вказаного ОСОБА_2 перевірки: документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 та пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПКУ, внаслідок чого занижена орендна плата за землю за період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 року за земельну ділянку яка знаходиться за адресою; вул. Комісара Крилова, 25, на суму 149066,94 грн.
ОСОБА_2 планової виїзної перевірки ПП «Адоніс» №2317/22-5/30317066 від 14.06.2013р. за період з 01.04.2010р. по 30.09.2012р., копія якого наявна в матеріалах справи, у п.п.3.5.4 зазначено «За період з 01.04.2010р. по 30.09.2012р. ПП «Адоніс» задекларовано орендну плату за землю у сумі 149250,60грн. Перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати орендної плати за землю порушень не встановлено».
Визнано протиправними дії Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки приватного підприємства «Адоніс» на підставі наказу про проведення перевірки № 1215 від 28.11.2014р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України з орендної плати за землю за період з 01.11.2011р. по 01.11.2014р.
ОСОБА_2 п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі ПК України) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата)
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
ОСОБА_2 п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
ОСОБА_2 пп.62.1.3 п.6.2.1 ст.62 Податкового кодексу України, податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
ОСОБА_2 п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 86.1 ст.86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, згідно п. 288.5.1 ст. 288 якого, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Щодо посилань позивача на можливість внесення змін до діючих договорів оренди земель державної та комунальної власності, які були укладені до прийняття Податкового кодексу України, в частині зміни орендної плати лише в загальному порядку передбаченому Цивільним кодексом України, а саме ч.3 ст.653 ЦК України, то суд не погоджується з вказаними доводами з наступних підстав.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Таким чином з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року № 21-274а14., від 21 квітня 2015 року № 21-131а15.
Визнано протиправними дії Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки приватного підприємства «Адоніс» на підставі наказу про проведення перевірки № 1215 від 28.11.2014р. з питань дотримання вимог податкового законодавства України з орендної плати за землю за період з 01.11.2011р. по 01.11.2014р.
Суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі також зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на порушення відповідачем порядку проведення перевірки, оскільки ОДПІ не дотримано вимог п.79.2 ПК України, в частині повідомлення платника про проведення перевірки.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 27.01.2015 №21-425а14 суд дійшов висновку, що невиконання вимог пп.78.1.1 ПКУ безпідставне видання наказу про перевірку або його видання з порушеннями, або п.79.2 ПКУ невручення наказу до початку перевірки, призводять до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
При цьому ч.2 ст.161 КАС України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.
ОСОБА_2 ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Разом з тим ч.1 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного підприємства «Адоніс» до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1