Справа № 824/187/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/187/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Каменецької Х.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області;

- зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно розглянути заяву від 16 грудня 2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 16 грудня 2015 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації площею 1,4645 га, розташованої в адміністративних межах села Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області. Однак, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області йому було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з КН НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення. Вказану відмову обґрунтовано тим, що дана земельна ділянка зарезервована та виставлена на сайті Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області як така, що може бути використана з метою реалізації державної політики щодо надання на території Чернівецької області земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції. Позивач зазначав, що така підстава відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, на яку посилається відповідач, законодавством не передбачена.

Відповідач надав суду заперечення проти позову, в яких посилався на безпідставність позовних вимог. Вказував, що Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області діяло виключно в межах норм чинного законодавства та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р, у зв'язку з яким земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, була зарезервована для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції. Крім цього, відповідач посилався на положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на правомірність своїх дій. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області із заявою від 16 грудня 2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

Листом від 20 січня 2016 року №Л-426/0-103/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовило позивачу у задоволенні його заяви. При цьому повідомляло, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства занесена до Державного земельного кадастру за матеріалами державної інвентаризації земель, площею 1,4645 га з кадастровим номером НОМЕР_1, зарезервована та виставлена на сайті Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, як така, що може бути використана з метою реалізації державної політики щодо надання на території Чернівецької області земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції.

Не погоджуючись з указаною відмовою суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частин першої та другої статті 22 Земельного кодексу України ( тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2, 0 гектарів.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналізуючи зміст указаних норм, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади з приводу надання їм у власність земельних ділянок, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Нормами Земельного кодексу України чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Однак, як вбачається з листа від 20 січня 2016 року №Л-426/0-103/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відмовило позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, не з указаних вище підстав.

При цьому, в зазначеному листі взагалі відсутнє правове обґрунтування рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість та незаконність оскаржуваних позивачем дій суб'єкта владних повноважень.

В ході судового розгляду справи відповідач, обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних дій, зазначав, що позивачу було відмовлено в задоволенні поданої ним заяви у зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка зарезервована та виставлена на сайті Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області як така, що може бути використана з метою реалізації державної політики щодо надання на території Чернівецької області земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р.

Між тим, суд вважає такі доводи безпідставними й такими, що не ґрунтуються на законі.

Так, згідно указаного розпорядження Кабінету Міністрів України з метою забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування доручено визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, обласним та Київській міській державним адміністраціям забезпечити: розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок; розміщення на власних офіційних веб-сайтах інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам антитерористичної операції та сім'ям загиблих учасників антитерористичної операції; надання в десятиденний строк після подання учасниками антитерористичної операції або членами сімей загиблих учасників антитерористичної операції заяв про надання їм земельних ділянок відповідної інформації Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (пункти 1, 2 розпорядження).

Зазначений акт Кабінету Міністрів України є організаційно-розпорядчим й не містить положень відносно того, що резервування земельної ділянки, яка може бути використана з метою реалізації державної політики щодо надання земельних ділянок військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції є підставою для відмови відповідним компетентним органом у наданні фізичній особі дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки.

До того ж, відповідачем не було надано суду жодного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про резервування земельних ділянок у Глибоцькому району Чернівецької області для надання у власність військовослужбовцям Збройних сил України, які брали (беруть) участь в антитерористичній операції.

Згідно пояснень відповідача та наданого ним листа Держгеокадастру від 31 червня 2015 року, резервування вільних земельних ділянок було здійснено ним на власний розсуд відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №898-р та на виконання доручення Голови Держгеокадастру.

Крім цього, помилковими й такими, що не свідчать про правомірність оскаржуваних дій є посилання Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки вказана стаття передбачає, зокрема, першочергове право учасників бойових дій на відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. Водночас, позивач у заяві від 16 грудня 2015 року просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною першою, другою та шостою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду даної справи відповідач - суб'єкт владних повноважень, який заперечував проти позову, не довів суду правомірність оскаржуваних дій.

Перевіряючи оскаржувані позивачем дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на відповідність їх критеріям, наведеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, з огляду на вищевикладене, вважає, що суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі закону, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно й нерозсудливо, при цьому з порушенням принципу рівності перед законом.

Таким чином, вирішуючи спір у межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому такий підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, то позивачу необхідно повернути судовий збір, сплачений ним за подання позову згідно квитанції від 16 березня 2016 року у розмірі 551 грн 21 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 8, 69, 70, 71, 86, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

Зобов'язати Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 грудня 2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4645 га для ведення особистого селянського господарства у власність, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Валякузминської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору, у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 21 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 28 квітня 2016 року.