Справа № 2а-113/11
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/22697/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 04 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року у справі №2а-113/2011 за позовом ОСОБА_4 до Східницької селищної ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Східницької селищної ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання неправомірним та скасування рішення сесії 4 скликання Східницької селищної ради Львівської області від 18.04.2005 р. № 244 про надання ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що більша частина спірної земельної ділянки розміщена у прибережній захисній смузі, що входить до водоохоронної зони притоки річки Східничанка, ділянка з двох сторін омивається притоками, а тому вказана земельна ділянка не може використовуватися для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до чинного законодавства України у водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі заборонено будівництво будь-яких споруд, в тому числі, будинків.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 04 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням XX сесії IV демократичного скликання Східницької селищної ради Львівської області від 08.04.2005 року №244 передано ОСОБА_5 у власність із земель, відведених для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків, з наступною видачею державного акта на право власності на землю, земельну ділянку площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення, ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий Східницькою селищною радою 27.09.2005 року.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Дмитришин С.К., ОСОБА_5 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_6

26.01.2006 року ОСОБА_6 отримав державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на вказану земельну ділянку; цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Рішенням виконавчого комітету Східницької селищної ради № 41 від 18.06.2009 року ОСОБА_6 надано дозвіл влаштувати проїзд для легкових автомобілів та побудувати пішохідний місток до земельної ділянки по АДРЕСА_1 та дозволено проїзд вантажних автомобілів на час будівництва індивідуального будинку.

Розглядаючи справу та вирішуючи даний адміністративний спір, суди дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.88 Водного кодексу України та ст.60 Земельного кодексу України передбачено умови встановлення прибережних захисних смуг у межах існуючих населених пунктів.

Згідно з п.10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 року, зазначено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Тобто, відповідно до вимог законодавства, прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються за проектами землеустрою.

Між тим, на час прийняття спірного рішення № 244 від 08.04.2005р. водоохоронні зони та зони прибережних захисних смуг на території смт. Східниця визначені не були.

Відповідно до ст.87 Водного кодексу України контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами місцевих Рад і державними органами охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, законодавством не передбачено функції здійснення контролю за створенням водоохоронних зон та дотриманням їх режиму на громадян. Рішення Східницької селищної ради від 08.04.2005 р. №244 відповідними контролюючими органами не оскаржувалось.

За таких обставин, діями ОСОБА_6 щодо встановлення містка до земельної ділянки по АДРЕСА_1 позивачці особисто шкоди не заподіяно, права та інтереси порушено не було.

Що стосується посилань скаржника про допущені неточності адреси розташування спірної ділянки, то суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що такі неточності на правильність прийнятого рішення № 244 від 08.04.2005 р. не вплинули, оскільки акт вибору земельної ділянки, висновок Бориславського міського управління земельних ресурсів, висновок головного архітектора смт.Східниці, висновок екологічної інспекції в Дрогобицькому районі та інші документи містять детальний опис розташування ділянки, що дає змогу її достовірно ідентифікувати.

Крім цього, спірна земельна ділянка відображена на викопіюванні з топооснови смт. Східниця, проекті відведення, проекті забудови земельної ділянки, межі цієї ділянки встановлені в натурі, що засвідчується актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки від 15.03.2005р.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, а відтак для скасування рішення сесії 4 скликання Східницької селищної ради Львівської області від 18.04.2005 р. № 244.

Також колегія суддів вважає звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Також, згідно зі статтею 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

В свою чергу, позивачем не було надано належних доказів, що оскаржуване рішення впливає на його законні права та інтереси.

Поряд з цим, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 04 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: