Справа № 333/1128/16-а
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/1128/16-а
Провадження № 2-а/333/48/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у скороченому провадженні цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя про: 1) визнання протиправними дії УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року; 2) зобов'язання УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя поновити з 01 квітня 2015 року виплату пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що ОСОБА_1 з 20 серпня 2011 року перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На даний час позивач працює на посаді провідного спеціаліста відділу взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних управління збирання і ведення даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики у Запорізькій області та є державним службовцем. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, з 01 квітня 2015 року позивачу припинена виплата пенсії за віком. Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у т.ч. спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Оскільки з 01 червня 2015 року відпали підстави, з якими позивач була позбавлена права на отримання пенсії, припинення виплати пенсії здійснено з порушенням конституційних прав. 23 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про роз'яснення причин невиплати пенсії, на що отримала відповідь, що оскільки вона працює на посаді державного службовця, з 01 квітня 2015 року їй було тимчасово призупинено виплату пенсії, і оскільки до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зміни з 01 червня 2015 року не внесені, підстав для поновлення виплати пенсії немає. Позивач не погодилася із відмовою УПФУ поновити виплату пенсії, у зв'язку з чим звернулася в суд з даним позовом.

УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя заперечило проти позову в повному обсязі. В запереченнях відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 20 серпня 2011 року, якій призначена пенсія за віком, як мати інваліда з дитинства, розраховану відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV. Законом України 2Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ було внесено зміни до ст. 47 Закону № 1058-ІV. Так, відповідно до зазначеної норми (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), тимчасово, у період часу з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. На підставі зазначеної норми, та враховуючи, що позивач є державним службовцем, дуді ній Г.В. було призупинено виплату пенсії, починаючи з 01 квітня 2015 року. Зазначив, що на сьогоднішній день, законодавчі норми, які регулюють особливі умови виплати пенсії деяким категоріям громадян не втратили юридичної сили та є частиною національного законодавства. Скасування з 01 червня 205 року норм щодо спеціального пенсійного забезпечення осіб, не скасувало обмеження щодо виплати пенсії окремим працюючим категоріям пенсіонерів, передбачені Законом № 213-VІІІ. Також зазначив, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911- VІІІ дію обмежень щодо одночасного отримання пенсії та обіймання посад, які підлягають під дію спеціальних законів, продовжено до 31.12.2016 року. Таким чином, станом на сьогоднішній день, законодавцем виключені можливості виплати пенсії особам, які працюють на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому не виплачуються усі види пенсії, незалежно від того, до умов якого закону вони були призначені.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя та з 20 серпня 2011 року отримує пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства, призначену згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 також працює на посаді провідного спеціаліста відділу взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних управління збирання і ведення даних статистичних спостережень, взаємодії з респондентами та роботи з постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики у Запорізькій області та є державним службовцем.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, позивачу з 01 квітня 2015 року припинена виплата пенсії за віком.

10 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення з 01 квітня 2015 року виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 23 лютого 2016 року № 20/Д-9 відповідач надав відповідь, згідно з якою повідомив, зокрема, про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII статтю 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було змінено та зазначено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Оскільки дані про звільнення з займаної посади в матеріалах пенсійної справи відсутні, підстав для поновлення виплати пенсії немає.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у поновленні виплаті пенсії.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

В силу ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції станом на період призначення пенсії позивачці, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Як вбачається з позиції відповідача, оскільки позивач працює на посаді, яка давала право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 пенсія, призначена згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивачу виплачуватися не повинна.

В той же час, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначений в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Таким чином, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим дії відповідача в цей період часу відповідали діючому законодавству. При цьому, з 01 червня 2015 посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені частиною 1 статті 47 та статтею 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, та у період з часу 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії були відсутні.

Абзацом 4 частини 1 статті 47 Закону № 1058, передбачено, що у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» внесено зміни: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим законом, законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується».

Позивач ОСОБА_1, як особа, яка продовжує працювати, у період часу з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, тобто, до набрання чинності Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, мала право на отримання пенсії за віком згідно зі ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушене право позивача - захисту, дії відповідача у справі щодо відмови у виплаті позивачці пенсії, призначеної відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у період часу з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно слід визнати протиправними та зобов'язати відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за вказаний період часу, відмовивши у задоволенні іншої частини позовних вимог у зв'язку з тим, що вони не ґрунтуються на чинному законодавстві.

В силу ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, пов'язані зі сплатою нею судового збору, у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 69-71, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови виплати пенсії ОСОБА_1 в період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

В іншій частині позову відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 суму 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.Б. Кулик