Справа № 826/768/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 квітня 2016 року № 826/768/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біс Електронік"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.08.15
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІС Електронік» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.08.2015 №, №8, №2.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 27.07.2015 №224/26-55-22-08/36148630 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВ «БІС Електронік» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТОВ «БІС Електронік» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014, за результатом якої складно акт від 27.07.2015 №224/26-55-22-08/36148630 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 138.2 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.04.2012 по 31.12.2015 на загальну суму 2 561 120 грн.; п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4, п. 2.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України та встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 2 659 804 грн.; п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та подання не в повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за 4 квартал 2012 року та 3 квартал 2013 року.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.08.2015:

- № 2, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн.

- № 8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 324 755 грн (за основним платежем 2 659 804 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 664 951 грн),

- № 8, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 3 201 400 грн (за основним платежем 2 561 120 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 640 280 грн.),

За результатом адміністративного оскарження податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- податковою інформацією щодо ТОВ «Олтекс Трейд» встановлено, що свідоцтво платника ПДВ анульовано 27.05.2014, в ЄДРПОУ внесено запис про відсутність за місцем знаходження; аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено «пересортицю» товарно-матеріальних цінностей;

- в провадженні другого відділу КР СУ ФР ГУ Мін доходів у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000051 за заявою генерального директора ТОВ «Хімлаборреактив» згідно якої службові особи, зокрема, ТОВ «Олтекс Трейд» здійснюють незаконне нарахування податкового кредиту з ПДВ, у зв'язку із нібито здійсненням фінансово-господарських операцій з реально існуючими суб'єктами господарювання;

- податковою інформацією встановлено, що контрагентом ТОВ «Олтекс Трейд» було ТОВ «Донем» щодо якого встановлено ознаки фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності;

- податковою інформацією щодо ТОВ «Зеніт-Л», а саме: аналізом Єдиного реєстру податкових накладних встановлено «пересортицю» товарно-матеріальних цінностей; основним постачальником ТОВ «Зеніт-Л» є ТОВ «Адамант-10», який в свою чергу формує податковий кредит від ТОВ «Фінпромгруп «біоніка», ТОВ «Краф Компані Плюс», які мають ознаки фіктивності;

- податковою інформацією щодо ТОВ «Трейд-Опт», ТОВ «Тарга Сервіс», ТОВ «Євровекторіум», ТОВ «Монікант», ТОВ «Марікана» встановлено відсутність трудових ресурсів та основних засобів, також встановлено «пересортицю» імпортованого та реалізованого товару;

- податковою інформацією встановлено пов'язаність ТОВ «Євровекторіум» та ТОВ «Монікант» (директором є одна особа) та пов'язаність ТОВ «Євровекторіум» та ТОВ «Марікана»;

З огляду на викладене, податковий орган вказує на відсутність постачання товарів (послуг) по ланцюгу ТОВ «Олтекс Трейд», ПП «Зеніт-Л», ТОВ «Трейд-Опт», ТОВ «Тарга Сервіс», ТОВ «Євровекторіум», ТОВ «Монікант», ТОВ «Марікана», у зв'язку з чим первинні бухгалтерські документи, в яких зафіксовано операції по постачанню товару (послуг) не підтверджують факт поставки таких товарів (послуг).

Проте співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Щодо посилання податкового органу в акті перевірки на протоколи допитів свідків та ніші докази зібрані в рамках кримінального провадження, суд зазначає, що такі матеріали є доказами виключно у кримінальному провадженні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення у кримінальному провадженні.

Правова оцінка доказам зібраним під час досудового слідства у кримінальному провадженні надається виключно судом під час судового розгляду кримінальної справи.

Доказів існування вироку у кримінальній справі, який відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був би обов'язковий для суду під час розгляду даної адміністративної справи, відповідачем не надано.

Крім того, обставини щодо виконання спірних господарських операцій не були предметом дослідження у вказаному кримінальному провадженні. А відтак саме по собі здійснення ним реєстрації названих товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва цими товариствами вказаним вище особами, установлена у названих кримінальних справах, за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, не є беззаперечним доказом безтоварності спірних господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Олтекс Трейд» укладено наступні договори: від 03.12.2012 №3/12 (купівлі-продажу електронних компонентів), від 03.12.2013 №03/12/13 (на виготовлення рекламно-поліграфічної продукції), від 30.09.2013 №30/09/13 (про надання послуг на розміщення реклами замовника з використанням інформаційних ресурсів).

На підтвердження факту виконання умов договору від 03.12.2012 №3/12 позивачем надано суду копії видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також на підтвердження виконання договору про надання послуг від 30.09.2013 №30/09/13 позивачем надано копії рахунків-фактури, актів прийняття-здачі робіт (надання послуг), роздруківкі зразків рекламних багерів з мережі Інтернет, які долучено до матеріалів справи.

На підтвердження виконання умов договору від 03.12.2013 №03/12/13 позивачем надано суду копії рахунків-фактури, копії зразків поліграфічної продукції, які долучено до матеріалів справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПП «Зеніт-Л» укладено договір поставки №200514 від 20.05.2014, копія якого міститься в матеріалах справи.

На підтвердження факту виконання умов спірних договорів позивачем надано суду копії рахунків-фактури, видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Трейд-Опт» укладено договір купівлі-продажу від 03.05.2012 №03/0512, в ході виконання якого сторонами складено рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Тарга Сервіс» укладено договір купівлі-продажу товару від 02.04.2012 №20412, в ході виконання якого сторонами складено рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того між позивачем та ТОВ «Євровекторіум» укладено договір поставки від 10.02.2014 №100214, в ході виконання якого сторонами складено рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, між позивачем та ТОВ «Моні кант» укладено договір поставки від 03.02.2014 №30214, в ході виконання якого сторонами складено рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Марікана» укладено договір поставки від 29.09.2014 №290914, в ході виконання якого сторонами складено рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, копії яких долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що основним видом діяльності позивача згідно довідку про включення до ЄДРПОУ - неспеціалізована оптова торгівля.

Відповідно до договорів оренди від 11.03.2013 №27, від 15.03.2010 №43, копії яких містяться в матеріалах справи, позивач орендує складські приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Лепсе, 4.

Факт оплати послуг та товару не заперечується податковим органом, отже не потребує додаткового доказування.

З матеріалів справи вбачається, що придбаний позивачем товар (електронні компоненти) в подальшому реалізовано, що підтверджується копіями видаткових накладних та довіреностей на отримання товару, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ланцюгу ТОВ «Олтекс Трейд», ПП «Зеніт-Л», ТОВ «Трейд-Опт», ТОВ «Тарга Сервіс», ТОВ «Євровекторіум», ТОВ «Монікант», ТОВ «Марікана» були зареєстровані платниками ПДВ.

Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент підписання первинних бухгалтерських документів юридичні особи ТОВ «Олтекс Трейд», ПП «Зеніт-Л», ТОВ «Трейд-Опт», ТОВ «Тарга Сервіс», ТОВ «Євровекторіум», ТОВ «Монікант», ТОВ «Марікана» не були припинені.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Олтекс Трейд», ПП «Зеніт-Л», ТОВ «Трейд-Опт», ТОВ «Тарга Сервіс», ТОВ «Євровекторіум», ТОВ «Монікант», ТОВ «Марікана» податкових накладних за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що вирішується, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З огляду на встановлені судом обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4, п. 2.6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 10.08.2015 № 8 є безпідставним та неправомірним.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 138.2 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та про заниження позивачем податку на прибуток і визначення податковим органом податкового зобов'язання та штрафних санкцій позивачу по цьому податку, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 10.08.2015 № 8.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.08.2015 № 2 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Згідно п. 18.2 ст. 18 Податкового кодексу України податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Підпунктом 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України визначено, що платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно пп. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З акту перевірки вбачається, що податковим органом встановлено, що у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року, за 3 квартал 2013 року позивачем не відображено нарахований та виплачений дохід СПД-фізчиним особам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за ознакою 157.

Позивач вказує, що доходи зазначених СПД відображено у повному обсязі в податковому розрахунку за формою 1-ДФ та своєчасно подано до контролюючого органу.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Позивачем не надано належних доказів в обґрунтування відображення зазначених вище доходів в податковому розрахунку за формою 1-ДФ за 4 квартал 2012 року, за 3 квартал 2013 року, що вказує на обґрунтованість висновку про порушення позивачем п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та, як наслідок, на обґрунтованість та правомірність прийнятого на підставі такого висновку податкового повідомлення-рішення від 10.08.2015 № 2.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 97 900 грн відповідно до платіжного доручення від 15.01.2016 №591.

Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вбачає наявними підстави для присудження позивачу судових витрат в сумі 96 522 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2015 №, №8 прийняті Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Стягнути на користь ТОВ «БІС ЕЛЕКТРОНІК» судові витрати в сумі 96 522 грн. (дев'яносто шість тисяч п'ятсот двадцять дві грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда