Справа № 803/1217/14
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про стягнення середнього грошового утримання за час затримки виконання

рішення суду про поновлення на роботі

26 квітня 2016 року м. ЛуцькСправа № 803/1217/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього грошового утримання за час невиконання постанови суду про поновлення на посаді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із заявою про стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області середнього грошового утримання за час затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року в частині поновлення на посаді за період з 27 листопада 2014 року по 23 березня 2015 року включно, а також за період з 16 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку в розмірі 74,70 грн. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1В.) до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі відповідач, УМВС України у Волинській області), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі третя особа, УДАІ УМВС України у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т.2 а.с.1-2).

Заява обґрунтована тим, що наказом УМВС України у Волинській області від 29 травня 2014 року № 114 о/с По особовому складу позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас відповідно до пункту 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з посади інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС, з 30 травня 2014 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 29 травня 2014 року № 114 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із служби в органах внутрішніх справ, поновлено позивача на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (за рахунок м/б) взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області, з 30 травня 2014 року.

Оскільки позивач перебував у штаті УДАІ УМВС України у Волинській області і отримував грошове забезпечення, а УДАІ УМВС України у Волинській області не було відповідачем у справі, то втрачений заробіток за час вимушеного прогулу постановою апеляційного суду від 27 листопада 2014 року не було стягнуто.

Постанову суду в частині поновлення на службі допущено до негайного виконання.

Наказом УМВС України у Волинській області № 77о/с від 23 березня 2015 року на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року позивача було поновлено на службі.

Однак ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року скасовано, а Наказом УМВС України у Волинській області від 12 червня 2015 року № 158 о/с позивача повторно звільнено зі служби з 30 травня 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року скасовано, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишено в силі (а.с. 323-325).

На виконання рішення Верховного Суду України позивача, наказом УМВС України у Волинській області від 29 січня 2016 року № 2 о/с поновлено на службі, у звязку з чим він просить стягнути середнє грошове утримання за час невиконання постанови суду про поновлення на роботі за період з 27 листопада 2014 року по 23 березня 2015 року включно, а також з 16 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року включно, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 74,70 грн. згідно постанови від 12 березня 2016 року у справі № 803/190/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. (т.2 а.с. 3-8)

В судове засідання позивач не прибув, подав клопотання про розгляд вказаної заяви за його відсутності та відсутності його представника.

У клопотанні від 25 квітня 2016 року представник УМВС України у Волинській області просила розгляд заяви про стягнення середнього грошового утримання за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі здійснювати за її відсутності.

Третя особа в судове засідання свого представника не направила, подала клопотання про розгляд заяви за відсутності їхнього представника.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки позивач та представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому ними були заявлені письмові клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, а дану заяву можливо розглянути і вирішити на підставі наявних у ній доказів, тому суд приходить висновку, що судовий розгляд необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши подані суду письмові докази, суд приходить висновку, що заява про стягнення середнього грошового утримання за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі підлягає до задоволення з врахуванням наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю (а.с.93-103).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у даній справі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області № 114 о/с від 29 травня 2014 року і № 330/в від 29 травня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Поновлено старшого сержанта міліції ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС України у Волинській області з 30 травня 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постанову суду в частині поновлення на службі допущено до негайного виконання.

29 грудня 2014 року Волинським окружним адміністративним судом за заявою позивача ОСОБА_1 за вх.№16979/14 від 25 грудня 2014 року був виданий виконавчий лист №1090/2014 про поновлення ОСОБА_1 на посаді (а.с.170).

Наказом УМВС України у Волинській області від 23 березня 2015 року № 77о/с.По особовому складу скасовано наказ УМВС України у Волинській області від 29 травня 2014 року № 114 о/с в частині з звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_1 та поновлено останнього на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу із забезпечення супроводження роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС, з 30 травня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року в частині поновлення позивача на посаді добровільно виконана відповідачем лише 23 березня 2015 року шляхом прийняття наказу УМВС України у Волинській області від 23 березня 2015 року №77о/с По особовому складу.

Однак, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою в якій просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі № 876/7766/14 та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі № К/800/66048/14 касаційну скаргу УМВС України у Волинській області задоволено, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року в даній справі залишено в силі (а.с. 206-210).

Згідно матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву про перегляд судового рішення в адміністративній справі до Верховного суду України, а 15 грудня 2015 року постановою Верховного Суду України ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року скасовано, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишено в силі (а.с. 323-325).

На виконання рішення Верховного Суду України позивача наказом УМВС України у Волинській області від 29 січня 2016 року № 2 о/с поновлено на службі.

При вирішенні заяви про стягнення середнього заробітку (грошового утримання) за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі суд враховує таке.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Як передбачено частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України. Частиною першою статті 255 цього ж Кодексу визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно із частиною другою статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частина друга статті 8 КАС України передбачає, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «ОСОБА_2 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обовязок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Також у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі №21-63а15 колегія суддів прийшла до висновку, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обовязок. Зокрема, зазначений обовязок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, суд приходить висновку, що на відповідача - УМВС України у Волинській області був покладений обовязок негайно виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у даній справі в частині поновлення позивача на посаді.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП України.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Як встановлено судом, УМВС України у Волинській області за період з 27 листопада 2014 року по 23 березня 2015 року та за період з 16 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року в порушення вимог статті 236 КЗпП України, середнє грошове утримання за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді виплачено не було.

Отже, час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням позивача зі служби становить з 31 травня 2014 року (наказом від 29 травня незаконно звільнений з 30 травня 2014 року; 30 травня 2014 року - день звільнення є останнім днем роботи, оплата за який проведена при звільненні) по 27 листопада 2014 року включно ( 27 листопада 2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду позивача поновлено на службі) 181 календарних днів та з 13 червня 2015 року (наказом від 12 червня позивач повторно звільнений зі служби на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 квітня 2015 року; 12 червня день звільнення є останнім днем роботи) по 15 грудня 2015 року (прийняття Верховним Судом України рішення про поновлення на роботі: залишення в силі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року про поновлення на роботі 198 календарних днів.

Всього час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням позивача зі служби становить 379 календарних днів.

Період з 27 листопада 2014 року (дата поновлення на роботі постановою Львівського апеляційного адміністративного суду) по 23 березня 2015 року (наказ про поновлення позивача на роботі від 23 березня 2015 року), а також період з 16 грудня 2015 року (рішення Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року про поновлення на роботі) по 29 січня 2016 року (наказ про поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду від 15 грудня 2015 року) є часом затримки виконання рішення про поновлення на роботі позивача відповідачем.

При розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі слід виходити із кількості робочих днів, зазначених у листі Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік, а також з розміру середньоденного заробітку в сумі 74,70 грн.

Згідно з довідкою відповідача від 02 березня 2016 року № 307 (а.с. 37) про розмір грошового забезпечення позивача за два останні календарні місяці роботи перед звільненням грошове забезпечення становить 4 556, 59 грн. (2 252, 92 грн. у квітні 2014 року і 2 304, 57 грн. у березні 2014 року). У березні 2014 року відпрацьовано 31 календарних днів, у квітні 30 календарних днів, разом за два місяці 61 календарний день.

Отже, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача у цей період становив 74, 70 грн. (4 456, 59 грн. : 61 календарний день = 74, 70 грн.).

Грошове забезпечення, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу з 31 травня 2014 року по 27 листопада 2014 року включно та з 13 червня 2015 року по 15 грудня 2015 року включно, всього за 379 календарних днів вимушеного прогулу, становить 28 311, 30 грн. (74, 70 грн. х 379 = 28 311, 30 грн.) (т.2 а.с. 6), який підлягає до стягнення на користь позивача.

У заяві ОСОБА_1 просить суд стягнути з УДАІ УМВС України середнє грошове утримання за час невиконання постанови суду про поновлення на посаді. При постановленні рішення суд відповідно до статті 162 КАС України може визначити спосіб захисту порушеного права. Судом враховано, що відповідачем у даній справі є УМВС України у Волинській області, а відтак обовязок по виплаті середнього заробітку за час невиконання постанови суду покладається на управління, а не УДАІ УМВС України у Волинській області, яке є третьою особою на стороні відповідача і в межах даного спору не може бути визначене як боржник. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 28311, 30 грн. з УМВС України у Волинській області.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього грошового утримання за час невиконання постанови суду про поновлення на посаді задовольнити.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (43025, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 11, ідентифікаційний код 08592112) на користь ОСОБА_1 (45630, Волинська область, Луцький район, село Маяки, вулиця Ранкова, будинок 33, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середнє грошове утримання за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 28 311, 30 грн. (двадцять вісім тисяч триста одинадцять грн. 30 коп.)

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. І. Смокович