Справа № 818/31/16
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 р.Справа № 818/31/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представників сторін: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Демиденко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 818/31/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Прокурора Сумської області № 957к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури Сумської області на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури;

- стягнути з Прокуратури Сумської області ( м. Суми, вул.. Г.Кондратьєва, 33, код 03527891) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6464,50 грн..

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі № 818/31/16 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено за необгрунтованістю.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі № 818/31/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні зазначив, що Наказом прокурора Сумської області № 957к від 14.12.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів, на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру". Стверджує, що відповідачем порушена процедура звільнення, передбачена нормами трудового законодавства. Зокрема, посилається на те, що реорганізація міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур в структурі та штатному розпису прокуратури Сумської області та утворення місцевих прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора України №90ш від 23.09.2015 року починається з 15 грудня 2015 року. Тобто на момент звільнення позивача, а саме 14 грудня 2015 року, підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" не було. Крім того, стверджує про те, що в порушення вимог ч.2 ст.40 КЗпП України, відповідачем не запроновано позивачу посади (в тому числі не пов'язаної з посадою прокурора), які були вакантними на момент звільнення. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та у судовому засіданні, з викладених підстав, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі № 818/31/16 залишити без змін.

Пояснив, що наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 №90ш із структури та штатного розпису прокуратури Сумської області виключено штатні розписи міської, районної, міжрайонної прокуратури та включено штатні розписи п'яти місцевих прокуратур, у тому числі Роменської місцевої прокуратури, територіальна юрисдикція якої поширюється на Лебединський, Липоводолинський, Недригайлівський, Роменський райони та м.Ромни. Вказаним наказом передбачено 22 прокурорські посади у Роменській місцевій прокуратурі, у тому числі 4 керівних посади, та 18 посад прокурорів прокуратури. В той же час, кількість відповідних посад у прокуратурах Лебединського, Липоводолинського, Недригайлівського району та Роменській міжрайонній прокуратурі становила 35 посад, у тому числі 6 керівних посад та 29 посад старших прокурорів та прокурорів прокуратур. Зазначає, що відповідно до положень п.п.т"в" пункту 5-1 Перехідних положень Закону до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім п.1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону (до 15.12.2015 року) прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. 25.09.2015 року ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення з 14.12.2015 року у разі не проходження або не успішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі. Вказує на те, що згідно рейтингового списку по Роменській місцевій прокуратурі на посади прокурорів претендувало 38 осіб з підсумковими балами від 161,7 до 56,7, позивач набрав 79,7 балів, тому не міг бути призначений на прокурорські посади в Роменській місцевій прокуратурі, оскільки останній претендент, хто успішно пройшов тестування та був призначений на посаду, набрав підсумковий бал 94. Таким чином вважає, що звільнення позивача з посади проведено з дотриманням вимог законодавства про працю, Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 після закінчення навчання у Національній академії прокуратури України наказом прокурора Сумської області від 14.07.2015 року за №477 призначений на посаду прокурора Прокуратури Недригайлівського району, 15.07.2015 року наказом №485к переведений на посаду старшого прокурора Роменської міжрайонної прокуратури, а 01.09.2015 року наказом № 619к переведений на посаду прокурора Роменської міжрайонної прокуратури. ( том , а.с. 100, 102, 105, 107)

Наказом №957к від 14.12.2015 року позивача звільнено з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру". (том 1, а.с.110).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Прокурора Сумської області № 957к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області; поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури Сумської області на посаді прокурора Роменської місцевої прокуратури; стягнення з Прокуратури Сумської області ( м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 33, код 03527891) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6464,50 грн.є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Із набуттям чинності Законом України "Про прокуратуру", змінена система органів прокуратури України. Стаття 7 вказаного Закону передбачає, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура. У додатку до Закону України №1697-VII наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджувалися з 15 грудня 2015 року (абзац третій пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України №1697-VII).

Статтею 9 Закону України №1697-VII визначені повноваження Генерального прокурора України, до яких зокрема віднесені повноваження щодо організації діяльності органів прокуратури України, повноваження видавати накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

Також Законом України №1697-VII визначено умови призначення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах до запровадження переліку і територіальної юрисдикції місцевих та військових прокуратур.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України № 77ш від 23.09.2015 року, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, із структури та штатного розпису прокуратури Сумської області виключено штатні розписи міської, районної, міжрайонної прокуратури та включено штатні розписи п'яти місцевих прокуратур, у тому числі Роменської місцевої прокуратури, територіальна юрисдикція якої поширюється на Лебединський, Липоводолинський, Недригайлівський, Роменьский райони та м.Ромни. Цим наказом встановлено 22 прокурорські посади у Роменській місцевій прокуратурі, у тому числі 4 керівних посади, та 18 посад прокурорів прокуратури. В той же час кількість відповідних посад у прокуратурах Лебединського, Липоводолинського, Недригайлівського району та Роменській міжрайонній прокуратурі становила 35 посад, у тому числі 6 керівних посад та 29 посад старших прокурорів та прокурорів прокуратур. Таким чином мала місце реорганізація прокуратур районного рівня із одночасним скороченням чисельності працівників. ( том 1, а.с. 21-23, 31, 142,143).

Пунктом 4 вказаного наказу передбачено, що останній вводиться в дію з 15.12.2015 року..

Відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону 1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Слід зазначити, що у підпункті "в" підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України №1697-VII визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Законом України «Про прокуратуру» визначено, що проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

На виконання наведеної норми Генеральним прокурором України був виданий наказ нормативно-правового змісту №98 від 20 липня 2015 року "Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року за №928/27373.

Згідно із пунктом 1.2. Порядку № 98, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 5.2 Порядку № 98 встановлено, що проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури передбачено, що працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 приймав участь у тестуванні для зайняття посади у Роменській місцевій прокуратурі у відповідності до Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 №98.

Відповідно до п.9.1 Порядку № 98, рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

Згідно з п.9.5 Порядку № 98, керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для непрацюючих у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та відповідно до кількості штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 15.07.2015 року працював у Роменській міжрайонній прокуратурі, тому мав право претендувати на зайняття посади лише у Роменській місцевій прокуратурі. Згідно з рейтинговим списком Роменської місцевої прокуратури на посади прокурорів претендувало 38 осіб з підсумковими балами від 161,7 до 56,7, проте позивач набрав 79,7 балів, тому не міг бути призначений на прокурорські посади в Роменській місцевій прокуратурі, оскільки останній претендент, хто успішно пройшов тестування та був призначений на посаду набрав підсумковий бал 94. ( том 1, а.с.24-25)

Відповідно усі інші кандидати, які у рейтинговому списку набрали менше 94 балів, на посади прокурорів Роменської місцевої прокуратури призначені не були у зв'язку із відсутністю штатних одиниць.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем правомірно видано наказ № 957к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України) та дотримано відповідної процедури звільнення позивача із займаної посади, відмовивши в позові ОСОБА_1

Стосовно доводів позивача про те, що відповідач не запропонував йому посади, які були вакантними на момент звільнення, в тому числі не пов'язані з посадою прокурора, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з Наказу № 957к від 14.12.2015 року, відповідачем при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади, вказано як нормативну підставу для звільнення п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 1.2 Порядку проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року №98, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року за №928/27373 (далі - Порядок №98) на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4 Порядку №98 визначено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

При цьому, заміщення вакантних посад провідних спеціалістів місцевих прокуратур має відбуватись через відкриту конкурсну процедуру відбору, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.1994 №423 "Про деякі питання застосування статей 4,15 і 27 Закону України "Про державну службу", яка не передбачає переведення особи з прокурорської посади на посаду спеціаліста.

Таким чином, позивач згідно з умовами Порядку №98 міг претендувати лише на посаду прокурора в Роменській місцевій прокуратурі.

Відповідно до ч.1 п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Як вже зазначалося, у зв'язку з припиненням функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та ліквідацією штатних розписів прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур Сумської області та затвердженням штатних розписів місцевих прокуратур Сумської області, прокурори місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Закону України "Про прокуратуру"- призначаються на посади лише за умови проходження відповідного тестування.

З огляду на вищевикладене головною умовою для залишення на відповідній посаді у новоствореній місцевій прокуратурі є проходження відповідного тестування.

Колегія суддів, дослідивши рейтинговий список на заняття посад у Роменській місцевій прокуратурі встановила, що ОСОБА_1 займає 32 позицію у списку із загальною сумою набраних балів - 79,7, проте як останній претендент, хто успішно пройшов тестування та був призначений на посаду набрав підсумковий бал 94..

Таким чином, зважаючи на результати проходження позивачем тестування, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення позивача на іншу посаду. В зв'язку з чим безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не запропоновано іншої посади.

Крім цього, відповідно до частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

У зв'язку з цим, 25.09.2015 року позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з припиненням функціонування прокуратур міст, районі, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур та скорочення посади, яку обіймає позивач, у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року (а.с.108). Із зазначеним попередженням ОСОБА_1 ознайомлений 26.09.2015 року, про що свідчить особистий підпис позивача.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач був попереджений про наступне звільнення з дотриманням положень частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, тобто не пізніше ніж за два місяці до звільнення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про дотримання відповідачем порядку звільнення позивача з органів прокуратури з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України та п.9 ст.51 Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, з посиланням на положення ст.197 КЗпП України та ст.7 Закону України "Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні" щодо неправомірності його звільнення з тих підстав, що позивач відноситься до категорії "молодий спеціаліст", оскільки Законом України "Про прокуратуру", який є спеціальним нормативно-правовим актом у спірних правовідносинах та прийнятий пізніше, встановлено, що переваги у залишенні на роботі на посадах прокурорів новостворених місцевих прокуратур надаються працівникам, які у порівнянні з іншими більш успішно пройшли тестування.

Крім того, на виконання ст.197 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22.08.1996 затверджений Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням.

Відповідно до п.26 цього Порядку, звільнення молодого фахівця з ініціативи замовника до закінчення терміну угоди дозволяється у випадках, передбачених статтею 40 Кодексу законів про працю України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято рішення про звільнення позивача, а відтак підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 з посади прокурора Роменської міжрайонної прокуратури та органів прокуратури Сумської області, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законами та Конституцією України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі № 818/31/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2016р. по справі № 818/31/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 26.04.2016 р.