Справа № 826/23918/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2016 року № 826/23918/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТОВ «Магніт»
до третя особа:Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання протиправним та скасування рішення № 11/1-27181 від 28.08.2015 року,
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі ТОВ «Магніт» (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А. (надалі - Відповідач ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - третя особа) про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної М.А. №11/1-27181 від 28.08.2015 року у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору), а саме: Договір про внесення змін від 16 грудня 2013 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 17 лютого 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 01.04.2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 16 червня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 15 липня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 15 серпня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 18 серпня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 15 вересня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року; Договір про внесення змін від 15 жовтня 2014 року до Кредитного договору №65-2013 від 31.05.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії позивача, вчинені під час укладання договору вчинені на підставі та в рамках діючого законодавства України, пільг позивачем не отримано.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з тих підстав, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень відповідача, та відповідає вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

31 травня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Харчопродекспо» (позичальник) було укладено кредитний договір №65-2013 (надалі -Кредитний договір) за умовами п. 1.1. якого, кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 150 000 000,00 гривень (надалі за текстом - кредит), а позичальник зобов'язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки, визначені цим договором.

Відповідно до Договору про внесення змін № 8 від 04.10.2013 року до Кредитного

договору № 65-2013 від 31.05.2013 року було здійснено заміну сторони - ТОВ «Харчопродекспо» на ТОВ «Магніт».

Між позивачем та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено:

-Договір про внесення змін від 16.12.2013 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 17.02.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 01.04.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 16.06.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 15.07.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 15.08.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 18.08.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 15.09.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року;

-Договір про внесення змін від 15.10.2014 року до Кредитного договору № 65-2013 від 31.05.2013 року.

Як вбачається з даних договорів ними було зменшено процентну ставку за користування кредитом, збільшено строк користування кредитом, відстрочено сплату процентів за користування кредитом.

Договори були визнані нікчемними Рішенням № 11/1-27181 від 28.08.2015 року на підставі п.6, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», яким було розпочато з 21 листопада 2014 року процедуру виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці по 20 лютого 2015 року включно.

В подальшому Фондом прийнято Рішення від 24 листопада 2014 року № 128, яким з 24 листопада 2014 року Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було призначено відповідача.

Частиною першою статті 3 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 37 Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами.

Отже, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, в даному випадку - з 20 листопада 2014 року.

Позивачем не було спростовано тверджень відповідача про те, що договорами, які було визнано нікчемними відповідачем, було зменшено процентну ставку за користування кредитом, збільшено строк користування кредитом, відстрочено сплату процентів за користування кредитом.

Однією з ознак нікчемності правочину, визначеною частиною 3 статті 38 вищезазначеного Закону, визначено обставину, коли банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Позивачем не було надано жодних посилань на існування або на фінансовому ринку України, або в конкретному банку - кредиторі тенденції зі зменшення ставок кредиту, збільшення строку його використання чи відстрочення сплати процентів.

Суд погоджується з посиланнями позивача на свободу укладення договорів, встановлену чинним цивільним та господарським законодавством. Проте, суд відмічає, що через велике значення для суспільства та держави ситуації в банківській системі країни, можливість вільного волевиявлення сторін зазнає певних обмежень в законодавстві, яким регламентується діяльність банків.

Одним з таких обмежень виступає аналіз укладених банком договорів, який здійснюється у випадку прийняття регулятором банківської системи рішень щодо банку.

Наявність таких обмежень встановлена Законами України та є загальновідомою.

За таких обставин суд доходить висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук