Справа № 346/68/16-а 6-а/346/2/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/2093/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 24.02.2016р. про відмову в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у адміністративній справі № 346/68/16-а, з участю Управління Пенсійного фонду України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської обл., Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській обл., Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 24.02.2016р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовлено за безпідставністю (а.с.89-91).

Не погодившись із винесеною ухвалою, її оскаржила позивач ОСОБА_1, яка покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та фактично подану нею заяву задоволити (а.с.95-99).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що строк виконання за виконавчим листом пропущено позивачем з поважних причин, оскільки їй не було відомо про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду. У своїй заяві вона просила видати оригінал повернутого виконавчого листа; фактично рішення в суду в частині виплати нарахованого підвищення до пенсії залишається невиконаним.

Також питання про видачу дубліката виконавчого листа вона перед судом не ставила.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга задоволенню не підлягає, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.11.2010р. у справі № 2-а-1209/2010р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської обл. щодо нарахування та виплати недоплаченого підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 12.04.2010р. по 12.10.2010р.; зобов'язано пенсійний орган провести нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 12.04.2010р. по 12.10.2010р. включно, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого абз.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.19-20).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.04.2011р. у справі № 5145/11/9104 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.11.2010р. у справі № 2а-1209/2010 скасовано в частині вирішення позовних вимог щодо зобов'язання здійснити виплату підвищення до пенсії за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 11.04.2010р.; в цій частині позовні вимоги залишені без розгляду; в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с.41-43).

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, судом видано позивачу виконавчий лист від 26.11.2010р. по справі № 2-а-1209/2010р., який згідно заяви від 12.09.2011р. скерований на виконання до Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції (а.с.49-50).

Відповідно до постанови ВП № 28687257 від 15.09.2011р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-1209 від 02.09.2011р. (а.с.73).

Згідно розпорядження від 22.09.2011р. та протоколу від 26.10.2011р. Управлінням Пенсійного фонду України в м.Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської обл. здійснено нарахування належного позивачу підвищення до пенсії (а.с.74 і на звороті).

По причині наведеного, 15.11.2011р. державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження по причині фактичного виконання рішення суду в повному обсязі, при цьому виконавчий документ був повернутий до суду першої інстанції (а.с.51).

Зі спливом трьохрічного строку зберігання згадане виконавче провадження знищено, що стверджується листом Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської обл. № 01-05/253 від 04.12.2015р. (а.с.51).

31.12.2015р. ОСОБА_1 скерувала до суду першої інстанції заяву, в якій просила поновити строк виконання за виконавчим листом № 2а-1209 від 02.09.2011р., оскільки він пропущений нею з поважних причин; скерувати за її адресою проживання згаданий виконавчий лист для подальшого його направлення в орган державної виконавчої служби (а.с.46-48).

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2а-1209 від 02.09.2011р. є завершеним, покладені на пенсійний орган зобов'язання по перерахунку підвищення пенсії є виконаними останнім, оригінал виконавчого листа не втрачено, тому немає необхідності у видачі його дублікату та поновленні строку на виконання.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що позивачем не наведено поважних причин та обгрунтованих підстав для поновлення строку пред'явлення виконавчого листа для виконання.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 261 КАС України встановлено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до адміністративного суду, який видав виконавчий лист, або до адміністративного суду за місцем виконання.

Суд розглядає заяву про поновлення пропущеного строку в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Ухвалу суду за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку може бути оскаржено в загальному порядку.

Із змісту наведеного слідує, що звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, стягувач повинен обґрунтувати поважність причин пропуску строку з посиланням на відповідні докази. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Аналіз поданої стягувачем заяви та фактичних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 у встановленому порядку було отримано виконавчий лист та скеровано його для примусового виконання в орган державної виконавчої служби. Оскільки боржником (пенсійним органом) було проведено нарахування спірного підвищення до пенсії, тому вказане виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист - повернуто до суду першої інстанції.

Також згідно пояснень пенсійного органу виплата нарахованої суми підвищення до пенсії, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

При цьому, позивач вважає, що судове рішення виконано лише частково, а тому просить поновити строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що правові підстави для поновлення пропущеного строку є відсутніми, оскільки виконавче провадження з його виконання є завершеним. Оскільки постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не оскаржувалася в установленому порядку, тому остання є чинною, а відтак підлягає врахуванню судом під час вирішення розглядуваного питання. За таких обставин вирішення питання про поновлення строку для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання є неможливим.

Окрім цього, в частині поважності причин пропуску спірного строку колегія суддів підкреслює, що поважними можна вважати лише ті причини, які не залежали від волі стягувача. В даному випадку позивач, яка скерувала виконавчий лист до виконання, не була позбавлена можливості звертатися до органу державної виконавчої служби із запитами щодо ходу виконання рішення суду.

Також приписами ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом; твердження позивача про невиконання цих вимог жодними доказами не підтверджено.

За таких обставин покликання позивача на те, що виконавча служба не повідомила її про закінчення виконавчого провадження і не повернула виконавчого листа не можуть слугувати поважними причинами пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

При цьому колегія суддів враховує, що суд першої інстанції правильно не задовольнив вищевказану заяву, однак з обгрунтуванням такого рішення в частині відсутності підстав для видачі дубліката виконавчого листа погодитися не можна, оскільки такі вимоги ОСОБА_1 у своїй заяві не зазначала. Водночас помилковість мотивів відмови у такій заяві не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення в цій частині.

Окрім цього, покликання апелянта на приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови КМ України № 440 від 03.09.2014р. є помилковими, оскільки такі на розглядувані правовідносини не поширюються.

Також для реалізації вищевказаних норм апелянту немає необхідності поновлювати строк для пред'явлення виконавчого документа для виконання, що стверджується листом Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській обл. № 04-17/1971 від 24.10.2014р., який не передбачає представлення позивачем судового рішення про поновлення вищевказаного строку (а.с.80-81).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої ухвали не впливають та висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Питання видачі виконавчого листа врегульовано приписами ст.258 КАС України і не потребує вирішення шляхом прийняття судом певних процесуальних рішень.

Із урахуванням викладеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 24.02.2016р. про відмову в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у адміністративній справі № 346/68/16-а, - залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська