Справа № 465/7909/15а,2а/465/118/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 р. Справа № 876/1626/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участю представника позивача - Алексеєнко А.А.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року у справі за його позовом до Львівської міської ради та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень органу владних повноважень і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» (далі - ТОВ) звернулося до суду першої інстанції із позовом до Львівської міської ради (далі - Міська рада) та Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (далі - РА), в якому, з врахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.44), просило:

визнати бездіяльність Міської ради щодо не включення до «Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м.Львові», затвердженої ухвалою Міської ради від 23.04.2015 №4526 (далі - Комплексна схема) тимчасових споруд, що належить ТОВ за адресами: м.Львів, вул.Суботівська, 24 (площею 56кв.м.), м.Львів, вул.Суботівська, 7 (площею 57кв.м.), м.Львів, вул.Широка, 68 (площею 72кв.м.) (далі - Адреси) протиправною;

визнати бездіяльність Міської ради щодо неприйняття рішення про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд, які належать ТОВ за Адресами протиправною (далі - Пункт №1);

зобов'язати Міську раду включити до Комплексної схеми тимчасові споруди, що належать ТОВ за Адресами;

зобов'язати Міську раду прийняти рішення про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд, які належать ТОВ за Адресами (далі - Пункт №2);

зобов'язати Міську раду укласти договори оренди земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд, які належать ТОВ за Адресами на умовах типових договорів (далі - Пункт №3);

визнати протиправними та скасувати розпорядження РА від 14.07.2015 №№383-385.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року у справі №465/7909/15-а провадження у справі в частині Пунктів №№1-3 закрито. Роз'яснено позивачу, що вказані спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні клопотання Міської ради про закриття провадження в повному обсязі та повернути матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Клопотання Міської ради про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки така була завчасно повідомлена про розгляд справи та мала можливість забезпечити явку своїх представників. Більше того, саме Міська рада встановила пріоритет справ у яких бажає взяти участь (представник занятий у іншому судовому засіданні) та зокрема не надала доказів неможливості участі своїх інших представників у розгляді даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких міркувань.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо наведених у клопотанні Міської ради вимог носять господарський характер і не пов'язані із здійсненням відповідачами владних, управлінських функцій.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем було укладено договори на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд та договір оренди землі (а.с.16-21).

Орендар (позивач) вважає, що належно виконував свої обов'язки згідно з умовами договорів у зв'язку із чим Міська рада повинна була включити тимчасові споруди, що належить ТОВ до Комплексної схеми та продовжити договори оренди, проте не вчинила цього.

Не погодившись із такими діями та бездіяльністю Міської ради ТОВ звернулося до суду із цим позовом.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України (далі - ЗК) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Міська рада при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільною у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею чи елементами благоустрою в порядку, встановленому законом, а також узгодженні істотних умов договору, які вважає необхідними.

Таким чином, реалізація переважного права на оренду можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Окрім наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 КАС, справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У справі, що розглядається, Міська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.5 ЗК має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - Міська рада - владних управлінських функцій не здійснює.

Звертаючись до адміністративного суду позивач фактично має намір усунути порушення свого переважного права на оренду, яке на його думку порушується відповідними діями чи бездіяльністю Міської ради, а тому його публічно-правова вимога до органу місцевого самоврядування є похідною.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право оренди в межах фактичного користування, яке, на його думку, порушено Міською радою.

Орган місцевого самоврядування у даному випадку реалізовував волевиявлення територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, а тому не виконував владні управлінські функції, а відтак спір щодо оскарження його дій чи бездіяльності носить приватноправовий характер, тобто підвідомчий господарським судам, який вирішуючи спір про відновлення прав позивача може дати оцінку законності таким діям чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, якщо такі сприяли порушенню прав позивача.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Таким чином, правовідносини, що склались між сторонами, є правовідносинами, що пов'язані та витікають з оренди землі та конструктивних елементів благоустрою комунальної власності, тобто відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владних повноважень відносно позивача, оскільки діяв як сторона таких орендних відносин, що своїми діями та бездіяльністю порушує, як вважає ТОВ, його право на поновлення/продовження договору оренди, а відтак, з огляду на приписи ст.12 Господарсько-процесуального кодексу України, спір є підвідомчим господарським судам.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Верховного Суду України, зокрема, з постановою від 06 листопада 2012 року в справі №21-288а12.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західуніверсал плюс» залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 25 квітня 2016 року.