Справа № 802/336/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 квітня 2016 р. Справа № 802/336/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: командира військової частини польової пошти НОМЕР_1

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , щодо ненадання відповіді на запити від 08 грудня 2015 року та 01 лютого 2016 року та зобов`язати відповідача надати відповідь на заяву від 01 лютого 2016 року у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення вимог законодавства не надано відповіді на запити від 08 грудня 2015 року та 01 лютого 2016 року. Будь-які спроби зв`язатись з керівництвом військової частини та пояснити необхідність запитуваних документів, як зазначає позивач, закінчувались невдачами.

У судове засідання позивач не прибув, поряд із цим надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання також не прибув, повноважного представника не направив, про поважність свого неприбуття суд не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами ч. 4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень частини 6 вказаної вище статті якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не прибули, зважаючи на відсутність потреби заслуховувати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову з урахуванням наступного.

У період з 12 червня 2014 року по 28 серпня 2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області, що підтверджується довідкою № 647 від 05 травня 2015 року, виданою військовою частиною - польова пошта НОМЕР_1 .

З метою отримання статусу учасника бойових дій позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою.

За результатами розгляду поданих позивачем заяви та матеріалів комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 19 листопада 2015 року ухвалила повернути документи військовозобов`язаних, в тому числі солдата ОСОБА_1 , механіка-електрика взводу зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_1 на доопрацювання, що підтверджується витягом із протоколу № 11825.

Листом за підписом ТВО військового комісара Вінницького обласного військового обласного комісаріату підполковника М.Д. Дзигаленка від 24 листопада 2015 року за вих. № 12/3523 позивача повідомлено, що на розгляд до комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 подано не всі документи, необхідні для отримання статусу учасника бойових дій, перелік яких визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2014 року № 413 "Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення" та наказом Міністра оборони України від 07 травня 2015 року № 200 "Про затвердження Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та Інструкції про порядок видачі в МО посвідчень учасника бойових дій".

Для отримання необхідних документів позивачу рекомендовано особисто звернутися у військову частину польова пошта НОМЕР_1 м. Гайсин Вінницької області, в якій він проходив військову службу по призову під час мобілізації. Також у вказаному листі зазначено, що при повторному наданні документів, передбачених постановою КМУ № 413 та наказом МОУ № 200, документи будуть розглянуті та надано відповідний статус.

До зазначеного листа було додано витяг із протоколу комісії Вінницької ОВК № 11825 від 19 листопада 2015 року.

08 грудня 2015 року на виконання рекомендацій комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 із запитом про надання інформації відповідно до Законів України "Про інформацію", "Про доступ до публічної інформації". У вказаному запиті зазначалось прохання надати:

- витяги із наказів по стройовій частині першого заступника керівника Антитерористичного центру (командира) сектору про прибуття для виконання завдань антитерористичної операції та вибуття до місця постійної дислокації;

- витяг із наказу керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 12 червня 2014 року № 33/327-Т;

- копію посвідчення про відрядження;

- витяги із наказів, директив, розпоряджень, журналів бойових дій, оперативних завдань, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, що стосуються безпосередньо ОСОБА_1 .

Відповідь на вказаний запит та вищевказані документи позивач просив надіслати йому рекомендованим повідомленням про вручення. При цьому, ОСОБА_1 просив, у разі відсутності можливості надати документацію у встановлений законодавством термін, вказати обґрунтовані причини такої відмови відповідно до кожного пункту прохальної частини з посиланням на статті законодавства України й вказати строки, потрібні для задоволення запиту в повному обсязі.

Направлений позивачем запит на адресу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 11 грудня 2015 року був вручений уповноваженій особі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

В подальшому, 01 лютого 2016 ОСОБА_1 знову звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання інформації відповідно до Закону України "Про звернення громадян", в якому просив надати такі документи:

- витяг з наказу про відправлення з Військового обласного комісаріату до військової частини полова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про прибуття та зарахування до штату військової частини полова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про прибуття в зону антитерористичної операції для виконання бойових завдань, поставлених перед військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про прибуття до точки дислокації (поблизу с. Павлопіль Волноваського району Донецької області) для виконання бойових завдань у складі 9 батальйону військової частини полова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про вибуття із точки дислокації (поблизу с. Павлопіль Волноваського району Донецької області) для виконання бойових завдань у складі 9 батальйону військової частини полова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про прибуття до точки дислокації (м. Маріуполь Донецької області) для виконання бойових завдань у складі 9 батальйону військової частини полова пошта НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу про вибуття із зони антитерористичної операції у відрядження;

- витяги із наказів по стройовій частині першого заступника керівника Антитерористичного центру (командира сектору) про прибуття для виконання завдань антитерористичної операції та вибуття до місця постійної дислокації;

- витяг із наказу керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 12.6.2014 № 33/327-Т;

- витяг з наказу військової частини про перебування в сприсках частини та виконання завдань в зоні проведення антитерористичної операції;

- витяги із наказів, директив, розпоряджень, журналів бойових дій, оперативних завдань, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби звітів, зведень, донесень, що стосуються безпосередньо ОСОБА_1 .

Відповідь на вказану заяву та вищевказані документи позивач просив надіслати йому рекомендованим повідомленням про вручення.

Направлена позивачем заява від 01 лютого 2016 року на адресу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 була вручена уповноваженій особі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 05 лютого 2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Оскільки жодної відповіді на направлені запит, заяву та документи позивач не отримав, він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача в частині ненадання відповіді на запит від 08 грудня 2015 року, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення публічної інформації, яке міститься в статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає, що кожна особа має право:

1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом;

2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається;

3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону;

4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів;

5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.

Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані:

1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом;

2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом;

3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб;

4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації

Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини 1 та в частині 2 цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону розпорядники інформації, у тому числі, зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Статтею 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, зокрема, є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Позивач в даному випадку є суб`єктом запиту запитувачем інформації, а відповідач розпорядником інформації.

Як встановлено судом, запит позивача від 08 грудня 2015 року містить всі необхідні реквізити, визначені нормами статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" закріплено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація на запит надається безкоштовно. Проте, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

З аналізу положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" випливає, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами, з якими запитувач має право звернутися до розпорядника інформації, незалежно в якій формі поданий запит (усній або письмовій), а розпорядник інформації, в свою чергу, має надати відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При цьому, надання копій запитуваних документів в межах 10 аркушів здійснюється безкоштовно, а фактичні витрати на копіювання та друк документів обсягом більш як 10 сторінок підлягають відшкодуванню запитувачем інформації. Безкоштовно надається інформація незалежно від обсягу сторінок документів, на яких вона розміщена, якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за її копіювання або друк.

Таким чином, нормами чинного законодавства прямо передбачено право позивача запитувача інформації на отримання інформації за запитом інформації та зобов`язання відповідача як розпорядника інформації надавати публічну інформацію за таким запитом.

Як уже зазначалося, вказаний запит 11 грудня 2015 року був вручений уповноваженій особі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Жодних доказів того, що запит позивача від 08 грудня 2015 року у законодавчо визначені строки та порядку був розглянутий командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , та на нього надана відповідь на адресу суду не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, відповідачем не виконано вимоги ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача в частині ненадання відповіді на заяву від 01 лютого 2016 року, суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян", який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч. 3 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Отже, чинним законодавством закріплений прямий обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян.

Обов`язку надання відповіді кореспондує право громадянина одержати письмову відповідь за результати розгляду заяви чи скарги. Таке право закріплене ст. 18 Закону України "Про звернення громадян". Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

При цьому, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

В свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 03 грудня 2005 року № 722, зареєстрованим в Міністерство юстиції України 16 грудня 2005 року за № 1512/11792, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яка встановлює порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - органи військового управління) та визначає порядок контролю за його дотриманням.

Згідно із п. 1.4 цієї Інструкції, у роботі з письмовими та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, реального поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції, рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

При цьому, п. 3.5 Інструкції встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Жодних доказів того, що у законодавчо визначені строки та порядку заява позивача від 01 лютого 2016 року була розглянута командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , та на неї надана відповідь на адресу суду не надходило.

Тобто, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 не надано відповіді по всім питанням, які ставились перед ним у письмовій заяві від 01 лютого 2016 року.

Як уже зазначалося, вказана заява 05 лютого 2016 року була вручена уповноваженій особі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Під час розгляду адміністративної справи відповідач не довів правомірність оскаржуваної бездіяльності, відтак позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо ненадання відповідей на запити від 07 грудня 2015 року та заяву від 01 лютого 2016 року підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року, то суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що позивач позбавлений можливості реалізувати право на отримання статусу учасника бойових дій без наявності певних, з огляду на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання таких документів, а також з метою досягнення мети правосуддя - забезпечення ефективного поновлення порушеного права позивача, - суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року у повному обсязі.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 відповідей на запит від 08 грудня 2015 року та заяву від 01 лютого 2016 року.

Зобов`язати командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 надати відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2016 року у повному обсязі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві) 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна