Справа № 131/2328/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 131/2328/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Димбіцький Ю.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

21 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача та його представника: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: Зінчук І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу освіту Іллінецької районної державної адміністрації на постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Іллінецької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу №226 від 26 листопада 2015 року про накладення дисциплінарного стягнення на головного спеціаліста відділу освіти Іллінецької РДА,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до відділу освіти Іллінецької районної державної адміністрації (відділ освіти Іллінецької РДА) про визнання протиправним та скасування наказу №226 від 26 листопада 2015 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на головного спеціаліста відділу освіти Іллінецької РДА ОСОБА_2» та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 487,20 грн. та витрати на надання правової допомоги в розмірі 1000 грн.

Постановою Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач та її представник про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її безпідставність та не обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням голови Іллінецької РДА №53-к від 20 грудня 2013 року та згідно рішення конкурсної комісії відповідно до Закону України «Про державну службу» ОСОБА_2 призначено заступником начальника відділу освіти райдержадміністрації. При цьому, її посадові обов'язки були визначені посадовою інструкцією, затвердженою заступником голови районної державної адміністрації.

Так, розпорядженням голови Іллінецької РДА №59-рк від 11 листопада 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника відділу освіти Іллінецької РДА у зв'язку із переведенням на посаду головного спеціаліста відділу освіти, а наказом начальника відділу освіти Іллінецької РДА від 11 листопада 2015 року №322-к призначено на посаду головного спеціаліста відділу освіти із 12 листопада 2015 року в порядку переведення.

Наказом начальнака відділу освіти Іллінецької РДА від 26 листопада 2016 року №226 ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, оголосивши їй догану та наказано ОСОБА_2 у термін до 14 грудня 2015 року вжити заходів щодо усунення виявлених недоліків та приведення у відповідність згідно чинного законодавства ведення ділової документації.

Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували результати перевірки стану ведення ділової документації у відділі освіти, проведеною позивачем одноосібно в період із 10 по 16 листопада 2015 року.

Зокрема, перевіркою було встановлено наступне: «відсутня книга реєстрації наказів з основної діяльності відділу освіти за 2014 рік. Книги наказів з основної діяльності відділу освіти ведуться з грубим порушенням вимог, а саме: накази прошиті без дотримання вимог; відсутній належний облік; відсутні накази з основної діяльності, які мали б бути видані відповідно до плану роботи; підшиті копії наказів; виявлені порушення під час оформлення наказів; зберігаються накази без підпису керівника, без печатки, накази, які підписуються керівником відділу освіти підписані заступником начальника відділу освіти».

У судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги представник відповідача зазначила про те, що Іллінецька РДА не заперечує той факт, що наказ начальна відділу освіти Іллінецької РДА від 26 листопада 2016 року №226 «Про накладення дисциплінарного стягнення на головного спеціаліста відділу освіти Іллінецької РДА ОСОБА_2» винесений безпідставно. Також зазначила про те, що наказом начальника відділу освіти Іллінецької РДА №259 від 18 грудня 2015 року догану із ОСОБА_2 було знято.

Також, представник відповідача зазначила про те, суд першої інстанції безпідставно стягнув із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу фахівця у галузі права в розмірі 1000 грн.

Так, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача, однак колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині присудження на користь позивача судових витрат, понесених на правову допомогу в розмірі 1000 грн., з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 т. 90 КАС України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким законом є Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 № 4191 - VІ.

В силу ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ст. 2 зазначеного закону у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наведених правових норм вбачається, що правовою допомогою в адміністративному процесі визначається допомога правового характеру лише адвоката або у визначених законом випадках іншого фахівця в галузі права, які її надають на підставі договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено, що граничний розмір компенсації витрат в адміністративних справах в яких ця компенсація відповідно до закону сплачується за рахунок держави не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5% розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази обчислення вартості наданої правової допомоги, не надано доказів для підтвердження вартості послуг адвоката та акти виконаних робіт на підтвердження сплаченої суми, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно із п.5 ч.1 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 163 КАС України в резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, судом першої інстанції зазначені положення не враховано та стягнуто на користь позивача судовий збір з відділу освіти Іллінецької районної державної адміністрації не зазначивши при цьому, що вказані витрати на сплату позивачем судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відділу освіти Іллінецької районної державної адміністрації.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення суду першої інстанцій в частині розподілу та присудження судових витрат підлягає зміні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 201 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду з підстав: правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу відділу освіту Іллінецької районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Іллінецького районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року, - змінити.

Змінити абзац третій резолютивної частини, виклавши його в наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу освіти Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_2 понесенні нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.".

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22.04.16.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Сапальова Т.В. Боровицький О. А.