Справа № 461/181/16а,2а/461/133/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Справа № 876/2501/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду міста Львова від 01 березня 2016 року у справі №461/181/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області управління державної виконавчої служби про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

11.01.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області управління державної виконавчої служби (далі - УДВС), просив: визнати дії відповідача щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2015р. №48902340 неправомірними; постанову щодо повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2015р. №48902340 скасувати; зобов'язати відповідача подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення по даній справі.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2016р. та прийняти нову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції узаконено бездіяльність виконавчої служби як завершальної стадії виконання рішення суду. Відповідач не може повертати виконавчий лист стягувачеві та визнавати поважними причини невиконання судового рішення за відсутності коштів на його виконання у боржника. Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень встановлених законом, неупереджено, своєчасно, в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутись із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, чого відповідачем зроблено не було. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за виконавчим листом Галицького районного суду м.Львова №461/998/15-а від 16.09.2015р., зобов'язано Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

21.12.2015р. головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області Тетюком Романом Мироновичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП №48902340 відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.4).

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання судового рішення Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а тому оскаржувана постанова винесена правомірно.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 1 ст.258 КАС України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами.

В силу положень ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для забезпечення здійснення необхідних заходів з метою своєчасного і повного виконання виконавчого документа при здійсненні виконавчого провадження державного виконавця наділено обсягом прав, перелічених в ч.3 ст.11 Закону №606-XIV.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як встановлено із змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2015р. ВП №48902340 на виконання вимог виконавчого документа та державного виконавця боржником, Личаківським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, проведено перерахунок допомоги згідно рішення суду в сумі 5970 грн., однак посилаючись на відсутність фінансування вказані кошти на рахунок стягувача не зараховано. Боржником скеровано листа начальнику Департаменту соціального захисту населення Львівської ОДА про виділення Личаківському відділу соціального захисту населення бюджетних коштів у сумі 5970 грн. для подальшої виплати цих коштів стягувачу, однак із незалежних від боржника причин, кошти для виплати стягувачу не надійшли.

Згідно з п.9 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч.2 ст.47 Закону №606-XIV про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Приймаючи оскаржувану постанову державний виконавець керувався п.9.ч.1 ст.47, однак по змісту постанови не зазначив підстав для застосування даної норми.

Окрім того, відповідачем не доведено, що під час здійснення виконавчого провадження дотримано вимоги ст.1, ст.6 та ст.11 Закону №606-XIV.

Колегія суддів зауважує, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що повертаючи виконавчий лист стягувачу, державний виконавець не вжив усіх належних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 44 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р. (заява №607050/00) зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права.

В пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (п.41 вказаного рішення).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, тоді як державним виконавцем не забезпечено виконання судового рішення, не вчинено передбачених законодавством заходів примусового виконання рішень, а відсутність у боржника коштів не може вважатись причиною для невиконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що постанова про повернення виконавчого листа від 21.12.2015р. ВП №48902340 винесена відповідачем передчасно, без врахування всіх обставин у справі та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що постанову суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки за наслідком розгляду позовних вимог позивача, які задоволені, суд не зобов'язує відповідача вчинити певні дії, а тому підстави для подачі звіту про виконання судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Галицького районного суду міста Львова від 01 березня 2016 року у справі №461/181/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного територіального юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2015р. ВП №48902340.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Львівській області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.12.2015р. ВП №48902340.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови складено 19.04.2016р.