Справа № 265/4569/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року справа №265/4569/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., за участю секретаря судового засідання Борисова А.А., представника прокуратури ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2016 р. у справі № 265/4569/15-а (головуючий І інстанції Костромітіна О.О.) за позовом Прокурора м. Маріуполя Донецької області в інтересах ОСОБА_3 до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, третя особа Соледарський професійний ліцей, Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Маріуполя Донецької області (Маріупольська місцева прокуратура № 1) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя із адміністративним позовом до Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради, третя особа Соледарський професійний ліцей, Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, в якому просив: поновити строк для звернення до суду з адміністративним позовом; визнати неправомірною бездіяльність Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо невиплати випускнику ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги згідно вимог частини 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342-IV); зобов'язати Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу згідно вимог частини 7 статті 8 Закону № 2342-IV у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачених Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з урахуванням виплаченої суми у розмірі 7673,50 гривень.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку звернення прокурора міста Маріуполя в інтересах ОСОБА_3 до адміністративного суду, визнав неправомірними дії Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради щодо невиплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги згідно вимог статті 8 Закону № 2342-IV, зобов'язав Маріупольську загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради нарахувати та виплатити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років відповідно до частини 7 статті 8 Закону № 2342-IV та статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з відрахуванням проведених ОСОБА_3 виплат. В задоволенні решти заявлених вимог відмовив (а.с.52-57).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи (а.с.61-65).

В обґрунтуванні скарги зазначено, що аналізуючи норми Закону № 2342-IV та постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 5 квітня 1994 р. № 226 (далі - Постанова № 226), повне державне забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа, здійснюється під час їх перебування у закладах для цих дітей, а визначена одноразова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів доходів громадян виплачується тільки після закінчення навчання і не продовження його у подальшому, тобто з моменту, коли закінчується повне державне утримання. ОСОБА_3 у віці 15 років був відрахований із числа учнів Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради у зв'язку з переходом для продовження навчання в Соледарський професійний ліцей на повне державне утримання, отже він не працевлаштувався, а продовжив навчання в іншому навчальному закладі за кошти держави. Таким чином, відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів доходів громадян. В підтвердження вказаних обставин апелянт посилається на листи Міністерства освіти і науки України та Міністерства соціальної політики України. Крім того, апелянт посилається на порушення позивачем строку звернення до суду без поважних підстав.

Представник прокуратури в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача та представники третіх осіб у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

ОСОБА_3 народився 29 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5).

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 01 квітня 2009 року № 234 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2», керуючись статтею 1 Закону № 2342-IV, статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства», пунктами 22, 24, 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надано, статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.6).

Згідно копії наказу № 52 від 31 березня 2011 року «Про зарахування учнів», ОСОБА_3 було зараховано з 31 березня 2011 року до 6-го класу школи-інтернат № 2 міста Маріуполя (а.с.7).

Наказом Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради № 244/к від 07.08.2014 року «Про виплату випускної допомоги випускникам», наказано виплатити допомогу випускникам 2013-2014 навчального року в сумі 42,50 гривень кожному, зокрема ОСОБА_3 Виплата підтверджується платіжним дорученням № 1021 від 18 серпня 2014 року (а.с.9, 10).

Отримання допомоги в сумі 42,50 гривень підтверджується Списком випускників Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради 2013-2014 н.р. для отримання випускної допомоги, з підписом ОСОБА_3.(а. с. 11).

Відповідно до наказу Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради № 121 від 28.08.2014 року «Про відрахування учнів», ОСОБА_3 відраховано з 28.08.2014 року до Соледарського професійного ліцею (а.с.8).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу при проведенні виплати одноразової грошової допомоги у 2014 році необхідно було керуватися нормами Закону № 2342-IV та здійснити таку виплату в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Колегія суддів із зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, у тому числі право на забезпечення у випадках, передбачених законом.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства, визначено Законом № 2342-IV.

Відповідно до статті 1 Закону № 2342-IV, діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, та безпритульні діти.

Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Встановлення опіки та піклування - влаштування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми-сиротами або дітьми, позбавленими батьківського піклування, з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів.

Статтями 3 та 4 Закону № 2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 2342-IV, держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

За змістом частини 2 статті 9 Закону № 2342-IV, витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Тобто, статус дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.

Частиною 7 статті 8 Закону № 2342-IV визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

За приписами частини 9 зазначеної статті, державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання, і затверджуються відповідно до законодавства.

За статтею 1 Закону № 2342-IV, заклади для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - медичні, навчальні, виховні заклади, інші заклади та установи, в яких проживають діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування.

Випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

Таким чином, вказаними нормами передбачено, що випускники загальноосвітніх навчальних закладів із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, за рахунок навчального закладу забезпечуються зокрема одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. При цьому, частина 7 статті 8 Закону № 2342-IV встановлює обов'язок з виплати такої грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_3 за наказом № 121 від 28 серпня 2014 року з 28 серпня 2014 року було відраховано з школи-інтернату № 2 міста Маріуполя та на підставі наказу № 244/к від 7 серпня 2014 року було виплачено випускну допомогу, як випускнику. Тобто, ОСОБА_3 є випускником відповідача, оскільки перебував на повному державному забезпеченні у цьому закладі і закінчив своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку із закінченням навчання.

Таким чином, ОСОБА_3, як випускник має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі визначеному частиною 7 статті 8 Законом № 2342-IV.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта щодо виплати вказаної одноразової грошової допомоги можливо при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу, оскільки вищезазначене суперечать вимогам статті 8 Закону № 2342-IV.

Стосовно посилання апелянта на статті 25, 39-9 Закону № 2342-IV та підпункт 1 та 4 пункту 13 Постанови № 226, що одноразова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів доходів громадян виплачується тільки після закінчення навчання і не продовження його у подальшому, тобто з моменту, коли закінчується повне державне утримання, при їх працевлаштуванні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 25 Закону № 2342-IV, порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 Закону № 2342-IV встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

З наведеного вбачається, що приписи статтею 25, 39-9 Закону № 2342-IV регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками щодо виплати їм такої допомоги, що є предметом спору поданій справі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Постанови № 226, установлено, що дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

За підпунктом 4 пункту 13 Постанови № 226, установлено, що учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м'який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів. За бажанням випускникам навчальних закладів може бути виплачена грошова компенсація у розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Постановою № 226.

Разом з цим, відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 2342-IV, Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що оскільки норми Постанови № 226 прийняті до набрання чинності Законом № 2342-IV та не приведені у його відповідність, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону № 2342-IV, а саме одноразова грошова допомога підлягає виплаті у розмірі, визначеному цим Законом № 2342-IV.

Стосовно посилання апелянта на лист Міністерства освіти і науки України та Міністерства соціальної політики України в яких зазначено, що дитина-сирота або дитина, позбавлена батьківського піклування, закінчивши дитячий будинок або загальноосвітню школу-інтернат, у якому вона була на повному державному забезпеченні, та вступивши до професійно-технічного або вищого навчального закладу, також на повне державне забезпечення, буде вважатися випускником навчального закладу із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, саме після його завершення, оскільки вступає у самостійне життя, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до листа - роз'яснення Міністерства юстиції України від 28.04.2011 року № 3915-0-4-11/101, листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом, погодженому із заінтересованими органами та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів. У разі встановлення листами нових правових норм вони підлягають відкликанню з місць застосування органом, що їх видав, та скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що вказані листи не є нормативно-правовими актами, а є службовою кореспонденцією, а тому підлягають застосовуванню тільки в частині, що не суперечить вимогам законодавства та не порушує прав громадян.

Крім того, як зазначалось вище, Закон № 2342-IV не робить розмежування проведення виплати одноразової грошової допомоги таким дітям, як зазначено у частині 7 статті 8 вказаного Закону, на таку виплату при продовженні навчання та при працевлаштуванні, як наведено у Постанові № 266.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що одноразова грошова допомога ОСОБА_3 була виплачена у заниженому розмірі та не відповідала вимогам закону, є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам закону.

Стосовно посилання апелянта на порушення строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент проведення виплати ОСОБА_3 був неповнолітньою особою позбавленою батьківського піклування, а тому був позбавлений можливості захистити свої порушені права. Порушення прав ОСОБА_3 щодо отримання одноразової грошової допомоги було виявлено лише після отримання витребуваної 19.05.2015 року органом прокуратури інформації. Зазначене свідчить на поважність пропуску строку звернення до адміністративного суду, передбаченого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів № 2 Донецької обласної ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2016 р. у справі № 265/4569/15-а залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 лютого 2016 р. у справі № 265/4569/15-а залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 20 квітня 2016 року.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська