Справа № 2а-1889/10/0770
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/56036/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року у справі за позовом Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області до Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року позов Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 6 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Закарпатській області №07-04-6-14/2202 від 07 травня 2011 року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями у справі, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів та вірно враховано судами, за наслідками проведеної ревізії використання бюджетних коштів, виділених для забезпечення діяльності сил цивільного захисту в установах, що належать до сфери МНС України в Закарпатській області за період з 01.01.2008 року по 01.01.2010 року, КРУ в Закарпатській області направило начальнику ГУ МНС України вимогу за №07-04-6-14/2202 від 07.05.2011 року про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією.

Зокрема, п.6 вимоги зазначено, що ГУ МНС України в Закарпатській області допущені порушення вимог Постанови КМУ від 31.05.2006 року №774 ,,Про затвердження тарифів на проведення органом державного пожежного нагляду оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об'єкта, приміщення та проектно-кошторисної документації, затвердження якої не потребує висновку комплексної державної експертизи" та п.1, п.2, п.7, п.10, п.12 наказу МНС, Мінфіну, Мінекономіки від 25.07.2006 року №476/724/251 від 16.04.2009 року № 241/521/318 ,,Тарифи на виконання платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони МНС України", що в свою чергу призвело до недоотримання доходів спеціальним фондом ГУ МНС України в Закарпатській області в періоді з 01.01.2008 року по 01.01.2010 року на загальну суму 23346,83 грн.

Вказаним пунктом вимоги зобов'язано позивача дотримуватись вимог вищезазначених нормативних документів; припинити укладання угод щодо проведення державного пожежного нагляду оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об'єкта, приміщення та проектно-кошторисної документації, затвердження якої не потребує висновку комплексної державної експертизи на безоплатній основі та за тарифами, меншими, ніж які передбачені п.1 Постанови КМУ від 31.05.2006 за №774; забезпечити відшкодування недоотриманих коштів спеціальним фондом в загальній сумі 23346,83 грн., з яких 947,43 грн. за видачу експертиз на безоплатній основі та 22399,40 грн. за видачу оцінки (експертизи) по вартості меншій, ніж передбачено тарифами.

Висновки КРУ базуються на тому, що при наданні платних послуг ГУ МНС України в Закарпатській області протиправно, всупереч приписів наведених нормативно-правових актів самостійно визначав плату за вказані послуги без урахування ПДВ, що призвело до недоотримання доходів спеціальним фондом на загальну суму 23346,83 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не був зареєстрований платником податку на додану вартість, а тому правомірно не визначав суму ПДВ з вартості наданих послуг і не мав права вказувати у розрахункових документах суму податку на додатку вартість.

Так, Перелік платних послуг, що можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 798 від 15.05.2000 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 цієї Постанови зазначені у переліку платні послуги можуть надаватися виключно на добровільних засадах за письмовим зверненням заінтересованих юридичних та фізичних осіб, у зв'язку з чим колегія суддів погоджує висновки судів про те, що надання платних послуг не є обов'язковим для позивача та не має постійного характеру.

Постановою КМ України №659 від 17.05.2002 року затверджений Перелік груп власних надходжень бюджетних установ, вимоги щодо їх утворення та напрями використання.

Постановою КМ України від 31.05.2006 року №774 ,,Про затвердження тарифів на проведення органом державного пожежного нагляду експертизи (обстеження) протипожежного стану підприємства, об'єкта, приміщення" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) були встановлені тарифи за надання платних послуг з урахуванням ПДВ.

Спільним наказом МНС, Мінфіну, Мінекономіки від 25.07.2006 року № 476/724/251 в редакції наказу від 16.04.2009 року № 241/521/318 затверджено Тарифи на виконання платних послуг, які можуть надаватися підрозділами Державної пожежної охорони МНС України, і Порядку внесення суб'єктами господарювання та фізичними особами плати за надання платних послуг підрозділами Державної пожежної охорони МНС України, розміри яких також визначено з врахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР,,Про податок на додану вартість" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що платником податку на додану вартість може буди лише зареєстрована у відповідних податкових органах особа, умови реєстрації визначаються як обов'язкові так і добровільні в залежності від встановлених законодавством критеріїв.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону України №168/97-ВР право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Оскільки, позивач не є платником ПДВ, тому права на нарахування податку на додану вартість та на складання податкових накладних не має.

Поряд з цим, частиною 2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлений вичерпний перелік контролюючих органів, які мають право в межах наданих повноважень здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу.

Так, до переліку даних органів закон відносить митні органи, органи Пенсійного фонду України, органи фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, податкові органи.

При цьому, контрольно-ревізійні органи не входять до вказаного переліку.

Погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфініспекція утворена шляхом реорганізації Головного контрольно-ревізійного управління України відповідно до Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010.

Предметом заявленого у справі позову є оскарження зазначеного пункту вимоги з підстав неправомірності висновку Інспекції про наявність порушення позивачем щодо застосування порядку нарахування платних послуг. Сума збитків, що визначені Інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення, позивачем не оспорюється.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень , крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, у тому числі правових актів індивідуальної дії.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що обов'язкова до виконання вимога державної фінансової інспекції в частині встановлення порушень законодавства, виявлених ревізією та шляхів їх усунення, є правовим актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже може бути оскаржена до суду.

При цьому, правильність обчислення збитків перевіряє суд, який розглядає позов органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня та 13 травня 2013 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14 відповідно) та у поставної від 20 січня 2015 року у справі №21-603а14.

Відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем спірний пункт вимоги оскаржуються з мотивів хибності висновків акту ревізії, а також виходячи з того, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності зазначеного пункту вимоги саме з мотивів розміру збитків, що були, за посиланням органу державного фінансового контролю, заподіяні державі, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності п. 6 вимоги №07-04-6-14/2202 від 07 травня 2011 року як такої, що сформована на підставі хибних висновків відповідача.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді