Справа № П/811/3365/15
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2016 рокусправа № П/811/3365/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року

у адміністративній справі № П/811/3365/15 за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, та зобов'язано державного виконавця відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: 1/4 частини будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, співвласникам цього будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4, з направленням суми виторгу на погашення боргу за виконавчими документами. З Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 присуджено судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку відповідачем по справі в частині задоволення вимог позивача з підстав неправильного застосування норм матеріального права, зокрема положень ст.27 та ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», якими врегульовано пордок реалізації арештованого майна, та чітко визначено, що боржник за погодженням з державним виконавчем маєправо у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. За вказаних обставин просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове ріення про відмову у задоволені вимог позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження"боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Наведені вище положення чинного законодавства свідчать про те, що обовязковою умовою для задоволення вимог позивача по цій справі було доведення ним в судовому порядку, та підтвердження судом факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача. Проте, зазначені вимоги позивачем у цій справі не заявлялися, та відповідні докази протиправності дій чи бездіяльності відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області до суду не надавалися.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у відділі ДВС Кіровоградського районного управління юстиції з 2009 року перебуває зведене виконавче провадження примусового виконання трьох виданих Апеляційним судом Кіровоградської області виконавчих листів від 31.07.2009 року, до складу якого входять виконавчі провадження, відкриті за виданим Апеляційним судом Кіровоградської області на виконання вироку Апеляційного Суду Кіровоградської області від 15 січня 2009 року виконавчим листом № 1-1 від 31.07.2009 р.: постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№14056516 від 04 серпня 2009 року (а.с.14) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 454 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди; та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП№14056723 від 04 серпня 2009 року (а.с.12) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 29 980,83 грн. матеріальної шкоди і 50 000 грн. моральної шкоди; а також постановою про відкриття виконавчого провадження № ВП 14081154 від 05.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 1197,45 грн. судових витрат.

Зазначеними в попередньому абзаці постановами про відкриття виконавчого провадження ВП№14056516 та ВП№14056723, державним виконавцем накладено арешт (пункт 4) на все майно рухоме та нерухоме, що належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, яким на момент винесення постанов був зареєстрований на ім'я ОСОБА_7 будинок з надвірними спорудами, розташованими у АДРЕСА_1.

Цими ж постановами позивач був повідомлений про його право добровільногое виконання до 10.08.2009 року визначеного у виконавчому листі № 1-1 від 31.07.2009 р. обовязку по сплаті на користь ОСОБА_5 454 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, і на користь ОСОБА_6 29 980,83 грн. матеріальної шкоди і 50 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 26 травня 2010 року будинок, розташований у АДРЕСА_1 було визнано спільною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в рівних частках, по 1/4 частці у кожного (а.с.22-24).

Проте, будь-яких дій по добровільному виконанню судового рішення ОСОБА_1 не вчиняв і відповідно з 2009 року до наступно часу визначена вироком суду сума боргу перед потерпілими по кримінальній справі залишилася позивачем не погашена.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які у відповідності до ст. 369-371 ЦК України визначали обсяг майна, що перебувало у власності позивача, ОСОБА_1 не мав можливості вчинити дії по добровільному виконанню судового рішення, а Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборони для позивача, який являється боржником, добровільно виконати свої зобов'язання за виконавчим документом і після початку дій з примусового виконання.

Зазначені висновки суду першої інстанції суперечать вимогам ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» (Початок примусового виконання рішень) за змістом якої: У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано главою 4 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За правилами статті 57 Закону № 606-XIV, арешт на майно боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частина п'ята статті 57 Закону № 606-XIV).

Під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на усі поточні рахунки боржника, у тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна (частина дев'ята статті 57 Закону № 606-XIV в редакції Закону України від 02.10.2012 р. N 5405-VI).

Як встановлено судом, саме у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 в добровільному порядку свій борг перед ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не сплатив, 28 вересня 2010 року державним виконавцем ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції Лазаренко C.B. було прийнято постанову про арешт майна боржника - ? частини частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, та оголошення заборону на його відчуження (а.с.21), а 7 серпня 2012 року державним виконавцем Лазаренко С.В. було складено акт опису і арешту майна ОСОБА_1 (а.с.17-20), яким описано та накладено аршет на ? частину нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, а саме, домоволодіння з надворними будівлями: сарай-1, сарай-2, погреб-3, огорожа-4, будинок площею 156,3 кв.м., а також на земельну ділянку площею 0,22 га на якій розташвано вказану частину житлового будику.

Крім того, з материалів справи вбачаться, що постановою від 08.09.2015 року (а.с.66) державним виконавчцем було призначено експерта для участі у виконавчому провадження, з належним повідомленням ОСОБА_1, (а.с.68), та складенням відповідного акту від 01.10.2015 р. (а.с.67)

Тобто, приймаючи рішення про задоволення позову у цій справі, суд першої інстанції не взяв до уваги факти вчинення відділом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходів примусового виконання рішення.

Виходячи з аналізу положень ст.27, ч.1 ч.2 ст.62, та ч. 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" під час примусової реалізації виконавчого документа, боржник має лише право визначити, в якій послідовності необхідно продавати майно. У разі коли від продажу частини майна буде виручено суму, достатню для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, витрат на здійснення виконавчих дій, штрафу, подальший продаж арештованого майна припиняється. Вимоги боржника щодо черговості продажу майна не приймаються державним виконавцем, якщо внаслідок їх задоволення виникнуть перешкоди чи додаткові труднощі для виконання або подовжиться його строк

Не врахування судом першої інстанції зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, а також зобов'язання відповідача до вчинення дій, які не передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження», і іншими нормативними актами, якими регулюються спірні правовідносини, а саме: «надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна, що належить ОСОБА_1.» - призвело до необґрунтованих належним чином висновків щодо прав позивача у даному спорі, та постановлення незаконого рішення, що є підставою для його скасування з прийняттям іншої постанови про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу відділу ДВС Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області- задовольнити

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2015 року - скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський