Справа № 805/821/16-а
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 квітня 2016 р. Справа № 805/821/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття ухвали 16:00

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шувалової Т.О.,

суддів Алябєва І.Г., Троянової О.В.

при секретарі судового засідання:ОСОБА_1;

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2 - за довір.;

представника відповідача ОСОБА_3 за довір;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Спільне українське-литовське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛ-МАР про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Банк) звернулось до суду з адміністративним позовом до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Спільне українське-литовське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР», в якому просило:

- звільнити з-під арешту, накладеного 29.10.2013 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія № 38644254, (ВП 38644254; ВП 38644180) виданого Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (номер запису про обтяження 3126884) на предмет іпотеки за іпотечним договором № 215/26-481-189-1 від 04 грудня 2007 року, а саме: земельну ділянку для здійснення роздрібної торгівлі (будівництво та обслуговування магазину та кафе) кадастровий номер земельної ділянки :061060094, загальною площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Шевченка, б/н;

- звільнити з-під арешту, накладеного 16.07.2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за номером 44020415, виданого 15.07.2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (номер запису про обтяження 6348654) за іпотечним договором № 215/26-481- 189-1 від 04 грудня 2007 року, а саме: земельну ділянку для здійснення роздрібної торгівлі (будівництво та обслуговування магазину та кафе) кадастровий номер земельної ділянки :061060094, загальною площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Шевченка.

Ухвалою суду від 30.03.2016 року позовні вимоги було розєднано з урахуванням цього, в даній справі судом були розглянуті позовні вимоги до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо звільнення з-під арешту, накладеного 16.07.2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за номером 44020415, виданого 15.07.2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (номер запису про обтяження 6348654) за іпотечним договором № 215/26-481- 189-1 від 04 грудня 2007 року, а саме: земельну ділянку для здійснення роздрібної торгівлі (будівництво та обслуговування магазину та кафе) кадастровий номер земельної ділянки :061060094, загальною площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Шевченка.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначав, що згідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.03.2016 року (номер інформаційної довідки 54347592), 16.07.2014 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2014 року відповідачем накладено арешт на все нерухоме майно третьої особи Спільне українське-литовське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР», в тому числі і на предмет іпотеки (земельну ділянку) за іпотечним договором №215/26-480-189-1 від 04.12.2007 року укладеного між позивачем та Спільним українсько-литовським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР.

Позивач зазначає, що не є стороною вищевказаного виконавчого провадження, однак вказує на те, що є іпотекодержателем з вищім пріоритетом щодо вищевказаного майна, тому вважає, що предмет іпотеки необхідно звільнити з-під арешту.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року було замінено первинного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на належного - Департамент державної виконавчої служи Міністерства юстиції України (арк.спр. 79).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Юрисдикція адміністративних судів згідно із частиною 1 статті 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно із пунктом 1 частини 2 цієї ж статті юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Відповідно до поняття "справа адміністративної юрисдикції", наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, під нею розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Поняття "суб'єкт владних повноважень" це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ним владний управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійсненням цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2007 року між Банком та Спільним українсько-литовським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» був укладений кредитний договір № 215/26-480-189 (арк.спр. 9-12).

В забезпечення виконання зобовязань, між Банком та Спільним українсько-литовським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» був укладений іпотечний договір № 215/26-418-189-1 від 04.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом. Предметом іпотеки є земельна ділянка: для здійснення роздрібної торгівлі (будівництво та обслуговування магазину та кафе) кадастровий номер земельної ділянки :061060094, загальною площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, бульвар Шевченка.

Також приватним нотаріусом було накладено заборону відчуження предмету іпотеки.

Внаслідок невиконання Спільним українсько-литовським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» своїх зобовязань за кредитним договором, позивач звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків.

10.07.2009 року Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення про стягнення зі Спільного українсько-литовського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» на користь Банку заборгованість по кредиту у сумі 546 171,46грн., та суму третейського збору 5 861,71грн. та на підставі цього, Господарським судом м.Києва 19.11.2009 року були видані відповідні накази.

За зверненням позивача, 29.10.2013 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, на підставі вищевказаних наказів, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно Спільного українсько-литовського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР».

Разом з цим, на підставі виконавчого листа № 265/6867/13ц виданого Орджонікідзевським районним судом міста Києва, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.07.2014 року та накладено арешт на все нерухоме майно третьої особи Спільне українське-литовське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР», в тому числі і на предмет іпотеки (земельну ділянку) за іпотечним договором №215/26-481-189-1 від 04.12.2007 року укладеного між позивачем та Спільним українсько-литовським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» (арк.спр. 59-60). Позивач не є стороною вищевказаного виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач пояснив, що не оскаржує дії, бездіяльність чи рішення відповідача, а просить суд звільнити майно з-під арешту накладене постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України оскільки вважає, що має найвищій пріоритет іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог та його майнове право як заставодержателя/іпотекодержателя є пріоритетним перед іншими кредиторами. Тобто по суті позовних вимог позивач претендує на право власності цього майна.

Вирішуючи данну справу, суд виходить з наступного.

Згідно з розяснень, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" № 3 від 13 грудня 2010 року, судами при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не повязані зі спором про право на це майно.

У даному випадку заявлені позовні вимоги вказують на спір, який виник у звязку з правом на заставлене майно, на яке державним виконавцем накладено арешт.

Порядок та підстави звернення стягнення на заставлене майно визначені статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до частини 1, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

У частині 4 статті 54 цього Закону передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця.

Із системного аналізу зазначених положень статтей 54 і 60 Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що єдиним способом захисту прав заставодержателя у межах виконавчого провадження, де останній не є ані стороною ані іншим учасником виконавчих дій, є звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Тобто, арешт державним виконавцем майна (в т.ч. і вчинення ним дій, які спрямовані на його застосування), не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, оскільки як вбачається з матеріалів справи, предметом спору та обєктом судового захисту є саме право застави майна.

Право застави майна є похідним від права власності і належить до речових прав щодо володіння, користування та розпорядження майном з певними обмеженнями, регулювання яких здійснюється актами цивільного законодавства (Цивільним кодексом України, Законами України "Про заставу", "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" тощо).

Вимоги заставодержателя про звільнення заставленого майна з-під арешту мають цивільно-правову природу і підлягають захисту способами, визначеними Цивільним кодексом України для захисту майнових прав, а вирішення такої справи потребує зясування наявності цивільного права на майно у сторін спору.

Даний адміністративний позов про звільнення майна з-під арешту заявлено у зв'язку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами.

Тобто, на думку суду, предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, який повинен вирішуватися в порядку цивільного чи господарського судочинства (в залежності від субєктного складу сторін спору) згідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України чи ст. 16 ГПК України.

Вирішуючи питання про підвідомчість даного спору, суд звертає увагу на категорію справ, розгляд яких відповідно до статей 1, 4, 17 КАС України має здійснюватись у порядку адміністративного судочинства, а саме, спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у яких такий суб'єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов'язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов'язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб'єкта владних повноважень.

У даному випадку у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач не здійснював по відношенню до позивача владних управлінських функцій, оскільки постанова про накладення арешту на майно Спільного українсько-литовського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛ-МАР» винесена державним виконавцем у межах виконавчого провадження, в якому позивач не є учасником, не зобовязує його до вчинення певний дій та не порушує його жодних права у сфері публічно-правових відносин, так як таких відносин між позивачем та відповідачем взагалі не існує.

Натомість, має місце спір про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно, яке забезпечене заставою, предметом якого є перевірка правомірності виникнення такого права, у звязку з чим такі відносин мають виключно приватноправовий характер, а тому відповідач в цих відносинах не може виступати як субєкт владних повноважень в розумінні наведеного пункту 1 частини першої статті 17 КАС України.

За сукупністю викладених обставин, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися у порядку господарської юрисдикції шляхом ініціювання питання про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 157, 161, 162, 165, 181, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Спільне українське-литовське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЛ-МАР про звільнення майна з-під арешту.

Розяснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Повний текст ухвали виготовлений 21 квітня 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького окружного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадження або згідно з ч.3 ст.160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного перегляду.

Копію ухвали про закриття провадження у справі направити особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя Шувалова Т.О.

Судді Алябєв І.Г.

ОСОБА_4В