Справа № 826/19595/14
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/29451/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві в якому просив скасувати наказ № 456 о/с від 18 листопада 2014 року, поновити на службі в органах внутрішніх справ на посаді молодшого інспектора СПГЗ Подільського ДСО Управління ДСО при ГУ МВС України в місті Києві з 18.11.2014 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати призначити та провести службове розслідування по фактам підготовки наказів про незаконне його звільнення та притягнути винних осіб до відповідальності.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року.

ОСОБА_4 не погодився з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 з березня 2004 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, до звільнення обіймав посаду молодшого інспектора СПГЗ Подільського ДСО Управління ДСО при ГУ МВС України в місті Києві.

13 листопада 2014 року до відповідача надійшла інформація начальника Подільського РВ УДСО підполковника міліції Вавринчука С.В. про порушення старшим наряду №357 молодшим інспектором спеціального взводу груп затримання, прапорщиком міліції ОСОБА_4 службової дисципліни в частині застосування фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5, та знаходження у стані алкогольного сп'яніння.

Наказом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві від 13 листопада 2014 року № 384 для з'ясування обставин справи було призначено службове розслідування, яким встановлено факт застосування 12 листопада 2014 року ОСОБА_4 фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5 в період несення ними служби в наряді.

Крім того, ОСОБА_4 допущено ще ряд порушень службової дисципліни, що знайшли своє відображення у висновку службового розслідування та підтверджується відповідними документами: висновками експертизи, поясненнями та службовими документами - позивач вжив спиртні напої.

Позивач не вийшов на службу без поважної причини 14 листопада 2014 року та 17 листопада 2014 року, хоча в ці дні був запланований на охорону громадського порядку та в резерв відповідно, поважних причин невиходу не повідомив, документальних доказів наявності поважних причин керівництву підрозділу або відповідачу не надав, про що були складені акти про невихід позивача на службу без поважних причин від 14 листопада 2014 року та 17 листопада 2014 року.

18.11.2014 року наказом №456 о/с УДСО при ГУМВС України в м. Києві позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Позивач не погоджуючись із правомірністю звільнення звернувся з позовом до суду,

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з правомірності прийняття оскаржуваних наказів, оскільки звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Відповідно до пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 2 Статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13.11.2014 року до відповідача надійшла інформація начальника Подільського РВ УДСО підполковника міліції Вавринчука С.В. про порушення старшим наряду №357 молодшим інспектором спеціального взводу груп затримання, прапорщиком міліції ОСОБА_5 службової дисципліни в частині застосування фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5, та знаходження у стані алкогольного сп'яніння.

Наказом відповідача від 13.11.2014 року № 384 для з'ясування обставин справи було призначено службове розслідування, яким встановлено факт застосування 12.11.2014 року позивачем фізичної сили до міліціонера - водія цього ж наряду сержанта міліції ОСОБА_5 в період несення ними служби в наряді, що не підтвердив та не заперечував позивач у своєму рапорті та поясненні від 12.11.2014 року, що були складені ним в рамках службового розслідування.

Також встановлено судом першої інстанції, позивачем допущено ще ряд порушень службової дисципліни, що знайшли своє відображення у висновку службового розслідування та підтверджується відповідними документами (висновками експертизи, поясненнями та службовими документами). Так, матеріалами справи підтверджено, що перебуваючи на службі позивач вжив спиртні напої, що зазначено в поясненнях від 12.11.2014 року самого позивача, та вказано у висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 12.11.2014 року № 006644.

Крім того, позивач не вийшов на службу без поважної причини 14.11.2014 року та 17.11.2014 року, хоча в ці дні був запланований на охорону громадського порядку та в резерв відповідно, поважних причин невиходу не повідомив, документальних доказів наявності поважних причин керівництву підрозділу або відповідачу не надав, про що були складені акти про невихід позивача на службу без поважних причин від 14.11.2014 року та 17.11.2014 року.

З огляду на те, що судами попередніх інстанцій встановлений факт грубого порушення прапорщиком міліції ОСОБА_4 службової дисципліни, та що підтверджено у встановленому порядку доказами, які відповідають вимогам ст.70 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем при звільненні позивача з органів внутрішніх справ не допущено порушень вимог Дисциплінарного статуту щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень, які би давали підстави вважати звільнення незаконним, та прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. При цьому вид дисциплінарного стягнення є пропорційним ступеню скоєного проступку.

Вирішуючи питання щодо обов'язковості згоди профспілки на звільнення позивача, суди обґрунтовано виходили з того, що відповідно до статті 18 Закону України "Про міліцію", пункту 10 статті 38 і статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", Галузевої угоди між МВС та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 01.10.2013 р. (справа № 21-319а13), від 25.03.2014 р. (справа № 21-44а14), яка відповідно до частини другої статті 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому судами встановлено, що профком був проінформований про звільнення позивача своєчасно як тільки про його існування дізнався відповідач, а згоду на його звільнення надав лише 29 травня 2015 року.

Крім іншого встановлено, що позивач не повідомляв відповідача про те, що він є членом первинної профспілкової організації атестованих працівників під час служби в УДСО або під час службових розслідувань, що проводились по фактам порушення ним службової дисципліни.

З дослідженого судами протоколу зборів первинної профспілкової організації працівників міліції вбачається, що рішення профспілкового органу про згоду на звільнення позивача не містить жодного обґрунтованого порушення права позивача щодо законності його звільнення з боку Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві.

Оскільки позивача правомірно звільнено з органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Ю. К. Черпак

В.В. Швець