Справа № 821/2160/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/881/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі №821/2160/15-а за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Південкомбанк" про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Південкомбанк", в якому просила зобов'язати внести зміни до акцептованого реєстру кредиторів публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Південкомбанк" в частині включення кредиторських вимог ОСОБА_1 у розмірі 45068,88 грн. з віднесенням їх до четвертої черги задоволення вимог кредиторів.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірною відмовою відповідача щодо не включення вимоги ОСОБА_1 у сумі 45068 грн. 88 коп. до реєстру акцептованих вимог кредиторів, оскільки відповідно до умов договору банківського вкладу, норм Цивільного кодексу України банк зобов'язаний, крім суми вкладу, виплачувати вкладнику проценти на вказану суму вкладу до моменту його фактичного повернення, а також пеню, 3% річних та інфляційні витрати, і тому вказане порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом зобов'язання внести зміни до акцептованого реєстру кредиторів ПАТ „КБ „Південкомбанк", оскільки саме такий спосіб захисту випливає із положень п. 4 ч. І ст. 48 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Південкомбанк" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.07.2013 р. між ПАТ „КБ „Південкомбанк" (за договором - Банк) та ОСОБА_1 (за договором - Вкладник) укладений договір банківського вкладу № 170Д-4, за умовами якого Вкладник передає, а Банк приймає на депозитний вклад грошові кошти у сумі 100050 грн. на строк 370 днів, дата початку розміщення вкладу 04.07.2013 року, дата повернення вкладу 09.07.2014 року (п. 1.1).

За правилами п. 3.2.3 вказаного договору вкладник має право поповнити свій вклад в будь-який операційний день Банку протягом першої половини строку дії договору без укладення додаткових угод до цього договору. Загальна сума поповнення не може перевищувати суми, що дорівнює сумі, зазначеній у п. 1.1 цього договору.

З наявною в матеріалах справи виписки по особовому рахунку позивача в ПАТ „КБ „Південкомбанк" вбачається, що позивачем був поповнений депозитний рахунок в ПАТ „КБ „Південкомбанк" 04.07.2013 року та 26.09.2013 року згідно зазначеного договору № 170Д-4 від 14.07.2013 року на загальну суму 200050 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2014 року №37 запроваджена тимчасова адміністрація в ПАТ „КБ „Південкомбанк" строком до 25.08.2014 року включно та рішенням від 15.08.2014 року № 71 продовжений строк дії тимчасової адміністрації ПАТ „КБ „Південкомбанк" до 25.09.2014 року.

Сторонами не заперечується, що відповідачем ОСОБА_1 за договором № 170Д-4 від 14.07.2013 року було виплачено 200000 грн., які складаються з: відсотків по вкладу - 23307,29 грн.; суми вкладу - 176692,71 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 24.09.2014 року № 598 прийняте рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „КБ „Південкомбанк" з 25.09.2014 року.

Позивач 14.10.2014 року направила на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Південкомбанк" вимогу на суму 45068,88 грн., в якій просила визнати її кредитором ПАТ „КБ „Південкомбанк" у належній сумі залишку всіх коштів на всіх рахунках, які відкриті на її ім'я в ПАТ „КБ „Південкомбанк", за виключенням гарантованої суми коштів, яка відшкодовується за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Довідкою в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „КБ „Південкомбанк" Т.В. Левченко від 24.02.2015 року за № 42/1156 повідомлено позивача про визнання її кредитором та включення до реєстру акцептованих кредиторських вимог на суму 23357,29 грн. в 4 чергу.

Не погодившись з такими діями відповідача в частині визначення суми заборгованості банку перед позивачем, остання звернулася до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ „КБ „Південкомбанк".

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що відповідачем цілком правомірно були включені кредиторські вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ „КБ „Південкомбанк" на підставі даних цього банку, що підтверджено виписками по рахунку позивача, та враховуючи відсутність обставин, які є підставою для внесенні змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суди дійшли висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії щодо внесення таких змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Статтею 46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює повноваження, визначені ст. 48 зазначеного Закону, виконує повноваження органів управління банку, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Частиною 2 статті 49 цього Закону передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 Закону).

Відповідно до пункту 10 частини першої та пункту 1 частини п'ятої статті 12, а також на виконання пункту 13 розділу X „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 05.07.2012 року №2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за №1581/21893, було затверджене Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку (далі - Положення від 05.07.2012 року № 2).

Згідно з вимогами пункту 4.20 глави 4 розділу V Положення від 05.07.2012 року №2 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів за формою, визначеною в додатку 3 до Положення, на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4.31 глави 4 розділу V Положення від 05.07.2012 року № 2 визначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів; документів, які відповідно до законодавства України підтверджують правонаступництво юридичної особи внаслідок реорганізації, за вимогами кредиторів, яких включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів; письмової відмови кредитора від вимог; клопотання уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку про виправлення помилки, допущеної нею чи попередньою уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку під час акцептування вимог кредиторів.

Таким чином, підставою для формування реєстру акцептованих вимог кредиторів, який затверджується відповідачем, тобто визначення розміру вимог кредиторів банку, є баланс банку, що ліквідується.

При цьому, виключний перелік обставин, що є підставою для внесення змін до такого реєстру, визначає пункт 4.31 глави 4 розділу V Положення від 05.07.2012 року № 2.

Судами встановлено, що відповідачем були включені кредиторські вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ „КБ „Південкомбанк" на підставі даних цього банку, з яких вбачається, що залишок грошових коштів позивача за вкладом згідно договору № 170Д-4 від 14.07.2013 року (з відрахуванням виплачених позивачу сум в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, у розмірі 200000 грн., з яких: відсотки по вкладу нараховані по день закінчення договору - 23307,29 грн.; сума вкладу - 176692,71 грн.) складає 23357,29 грн..

Зазначені дії відповідача відповідають наведеним вище вимогам Положення від 05.07.2012 року № 2, а також вимог ст. 36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Будь-які докази, що зумовлюють настання обставин, що є підставою для внесення відповідачем змін до затвердженого ним реєстру акцептованих кредиторів в частині розміру таких вимог позивачем не надані.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: