Справа № 826/25498/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі по тексту також - позивач) з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві (надалі також - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227 з підстав, зазначених у мотивувальній частині позовної заяви;

- у разі встановлення обґрунтованості зазначеної позовної заяви присудити з органу державної виконавчої служби України понесені і документально підтверджені Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування тимчасової втрати працездатності судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що спірна постанова прийнята без достатніх правових підстав, є протиправною, та завдає шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2016 року ОСОБА_3 залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи таку прийнятою з неповно з'ясовано обставинами, що мають значення для правильного вирішення даної справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що виносячи оскаржувану постанову, відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві діяв згідно статей 11, 89 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову суду першої інстанції - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26.03.2015, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.06.2015 по справі №22-ц/796/6857/2015, позов ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано наказ № 568-к від 18 грудня 2014 року про звільнення та поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28 020, 07 грн., моральну шкоду в сумі 1500 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах одного місяця.

Подільським районним судом м. Києва по справі №22-ц/796/6857/2015 видано виконавчий лист від 26.03.2015

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві від 30.03.2015 відкрито виконавче провадження ВП №47059227 на підставі виконавчого листа по справі №22-ц/796/6857/2015.

В подальшому, відповідачем надіслано вимогу від 14.08.2015, щодо негайного виконання рішення Подільського районного суду міста Києва у справі № 758/549/15-ц в частині поновлення ОСОБА_3 з 18.12.2014 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у строк до 26.08.2015.

27.08.2015 з підстав не виконання вимоги від 14.08.2015, відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу від у розмірі 1020,00 гривень.

Не погоджуючись із правомірністю постанови відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві про накладення штрафу від 27.08.2015 у виконавчому провадженні № 47059227, позивач звернувся з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, який регламентує умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV.

Положеннями ч.1 та абз.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду видано наказ «Про призначення ОСОБА_3» від 10.08.2015 № 53-м, відповідно до якого ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника директора Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду.

Про виконання судового рішення державного виконавця повідомлено позивачем листом від 11.08.2015 № 8-37-1297 (а.с.26-27).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта з приводу неналежного виконання позивачем рішення суду, оскільки виданий позивачем наказ про призначення ОСОБА_3 не відповідає рішенню Подільського районного суду м. Києва та постанові виконавчого провадження № 47059227, відповідно до яких слід поновити ОСОБА_3 на посаді заступника директора виконавчої інфекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 18 грудня 2014 року. Не можна стверджувати, що позивач прийняв ОСОБА_3 на рівнозначну посаду, оскільки, як вбачається з наказів, наявних у матеріалах справи, різниця у посадових окладах заступника директора Центральної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (посада на яку позивачем призначено ОСОБА_3) майже вдвічі менша ніж у заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування. Крім того, рішенням суду визначено. Що поновити ОСОБА_3 з 18.12.2014, однак позивачем видано наказ про прийняття на роботу з 10.08.2015.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Приписами ч.2 ст.8 КАС України, передбачено, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

У рішенні від 25.07.2013 у справі «Хворостяной та інші проти України», з посиланням на рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.1 статті 6 Конвенції та статті 12 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників. Суд також вважає, що мало місце порушення статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

Як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід'ємна частина судового розгляду в розумінні ст.6 Конвенції. Невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичне виконання боржником рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.03.2015 по справі №758/549/15-ц , оскільки боржник у виконавчому провадженні повинен вчиняти дії, спрямовані на повне виконання рішення суду, а не навпаки.

Також суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією суду першої інстанції, що рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_3 не виконується з поважних причин, оскільки доводи суду першої інстанції фактично повторюють доводи боржника у виконавчому провадженні, і такі суд апеляційної інстанції розцінює як нівелювання принципу обов'язковості виконання судових рішень та забезпечення права особи на судовий захист, визначених статтями 6 та 7 КАС України.

За таких умов, приймаючи до уваги вимоги положення наведених приписів чинного законодавства, та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу від 27.08.2015 ВП 47059227, є такою, що прийнята обґрунтовано та скасуванню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови про задоволення адміністративного позову порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

За приписами підпункту 5 пункту 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати, про що відповідно до вимог ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає у резолютивній частині постанови.

Частиною 2 статті 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідачем - відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції сплачено судовий збір у розмірі 1339, 80 грн., що підтверджується квитанцією, наявною у матеріалах справи.

Враховуючи, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, вимоги апелянта знайшли своє підтвердження, сплачений судовий збір підлягає стягненню з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві.

Керуючись ст. ст. 160,198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити повністю.

Стягнути з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві витрати по сплаті судового збору у розмірі 1339 (тисяча триста тридцять дев'ять ) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.04.2015.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Губська О.А.