Справа № 813/7168/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 876/5054/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представників позивача Малинівської С.С.,

Яшного М.В.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

23.09.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» звернулося в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., № 209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., № 209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., № 209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., № 209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., № 209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., № 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., № 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р. та зобов'язати відповідача зарахувати у рахунок майбутніх платежів загальну суму зайво сплачених податків у розмірі 46806,34 грн. ввізного мита і 166164,82 грн. податку на додану вартість.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що при поданні ТзОВ « 1001 дрібниця» митних декларацій №№ 209140000/2013/009044, 209140000/2013/013167, 209140000/2013/019041, 209140000/2013/019910; 209140000/2013/023236, 209140000/2013/030361, 209140000/2013/035369; 209140000/2013/040814, 209140000/2013/043979, 209140000/2013/045685 для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України згідно контракту № 90 від 24.08.2012 року з додатковою угодою 1/2012 від 01.10.2012 року до контракту № 90 від 24.08.2012 р. позивачем були долучені усі документи, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких визначений ч. 2 та ч. 3 ст. 53 МК України та які свідчать про правильність обрання методу визначення митної вартості товарів. Документи, надані Львівській митниці ТзОВ «1001 дрібниця» при митному оформленні товарів, містять достатньо інформації та усі необхідні відомості для застосування декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору, згідно ст. 58 МК України, а зокрема містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та ціни, що була фактично сплачена за даний товар.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Львівської митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів: № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., № 209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., № 209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., № 209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., № 209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., № 209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., № 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., № 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р. Зобов'язано Львівську митницю Міндоходів зарахувати ТзОВ « 1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів порушено вимоги чинного законодавства. В результаті прийняття відповідачем спірних рішень про коригування митної вартості товарів позивачем надміру сплачено 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість, які слід зарахувати в рахунок майбутніх платежів.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Львівська митниця Міністерства доходів і зборів України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ТзОВ « 1001 дрібниця» для митного контролю та митного оформлення товарів, що імпортуються на митну територію України (вироби загального використання виготовлені із пластмаси: будівельні відра, ємності будівельні (корита), лотки (екобокси) згідно контракту № 90 від 24.08.2012 року з додатковою угодою 1/2012 від 01.10.2012 року до контракту № 90 від 24.08.2012 р. було подано митні декларації №№ 209140000/2013/009044, 209140000/2013/013167, 209140000/2013/019041, 209140000/2013/019910; 209140000/2013/023236, 209140000/2013/030361, 209140000/2013/035369; 209140000/2013/040814, 209140000/2013/043979, 209140000/2013/045685 із заявленою митною вартістю товару за ціною договору та інші документи, передбачені ст. 53 МК України.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Львівською митницею прийнято наступні рішення про коригування митної вартості товарів та винесено картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: рішення № 209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00177, рішення № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00229, рішення № 209000003/2013/200019/2 від 13.06.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00344, рішення № 209000003/2013/200025/2 від 19.06.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00362, рішення № 209000003/2013/200055/2 від 15.07.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00422, рішення № 209000003/2013/200113/2 від 03.09.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00780, рішення № 209000003/2013/200171/2 від 07.10.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00870, рішення № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00952, рішення № 209000006/2013/200225/2 від 07.12.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00980, рішення № 209000006/2013/200233/2 від 18.12.2013 р., картка відмови № 209140000/2013/00991.

При винесенні рішення №209000003/2013/200078/2 від 03.04.2013 р., рішення № 209000003/2013/200101/2 від 26.04.2013 р. та рішення № 209000003/2013/200210/2 від 15.11.2013 р. митна вартість визначена митним органом із застосуванням 6 (резервного) методу визначення митної вартості товару, а при винесенні інших рішень - 3-го методу.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень митного органу. Проте, не погоджується з обгрунтованістю висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Львівської митниці Міндоходів зарахувати ТзОВ « 1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Митного кодексу України державну митну справу становлять встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять. Державна митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтіею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

З наявних в матеріалах справи оскаржуваних рішень Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів слідує, що відповідачем при виконанні ним п.4.1 ст.54 МК України встановлено, що ряд поданих позивачем документів містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості.

Однак, таке твердження відповідача не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду.

Згідно ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

За основу визначення митної вартості товару як основного методу, позивачем була взята ціна контракту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що з наданих позивачем документів митний орган мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості і за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну, оскільки в цих документах була чітко зазначена ціна купівлі-продажу товару і саме ця ціна була сплачена згідно платіжних доручень.

Крім того, колегія суддів зазначає, що аналіз наведених статей Митного Кодексу України свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати, лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

З матеріалів справи слідує, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на те, що декларант заявив неповні відомості щодо складових митної вартості. Зокрема митний орган зазначає, що фактичні транспортні витрати до митного кордону та після митного кордону не відповідають заявленим позивачем транспортним витратам, що не дозволяє встановлення митної вартості за ціною договору.

З матеріалів справи слідує, що підставою для винесення рішень про коригування митної вартості були ті обставини, що у поданих калькуляціях транспортних витрат було зроблено розрахунок витрат за маршрутом Велюнь (Республіка Польща) - кордон України (п/п «Краковець»), тобто, на думку митного органу позивачем було протиправно не включено частину транспортних витрат за маршрутом Львів- Велюнь.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Частиною 3 ст. 267 Митного кодексу України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню, зокрема, передбачені п. «б» цієї частини витрати на транспортування після ввезення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Водночас, за умов виділення витрат на транспортування оцінюваного товару після його ввезення на митну територію України з ціни такого товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, документального підтвердження таких витрат та можливості їх обчислення, підстави для включення таких витрат до митної вартості зазначеного товару відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про помилковість тверджень відповідача про те, що позивач протиправно не врахував при визначення митної вартості придбаних ним товарів вартості витрат на транспортування цих товарів з місця митного оформлення до місця їх зберігання, відтак доводи митного органу в частині не включення транспортних витрат за маршрутом Велюнь-Львів є необґрунтованими.

Крім того, митний орган зазначає, що подана позивачем вартість транспортних перевезень є недостовірною і такою що не відповідає інформації з довідкових джерел (гул мепс).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що митницею не зазначено, яким чином розбіжність даних щодо вказаної інформації впливає на митну вартість товару, в яку вже включено вартість перевезення згідно з умовами поставки FCA.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що декларантом здійснювався імпорт аналогічних товарів без збільшення їх митної вартості за основним методом, що не заперечувалось представником відповідача.

Щодо доводів відповідача про відсутність інформації на виробах про виготовлення таких із вторинної сировини (змішаного поліпропілену та поліетилену), то колегія суддів зазначає, що такі спростовуються листом від Patrol Group Spolka z organiczona odpowsedzsalnoscsa S.K.A. від 03.04.2013 року, у відповідності до якого зазначено, що така продукція вироблена з вторинної сировини.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність зазначених митницею реквізитів на імпортованому товарі не можуть свідчити про недостовірність заявленої позивачем митної вартості.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а тому прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Львівської митниці Міндоходів зарахувати ТзОВ «1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 264 МК у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок повернення визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264 МК.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1, пунктів 2, 3, 4 розділу ІІІ Порядку повернення для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до відділу митних платежів митного органу (далі - Відділ) для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Разом з тим взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилкових та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, регламентувалися Порядком взаємодії.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформляється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п'яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, за Порядком взаємодії основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

З урахуванням зазначеного колегія суддів зазначає, що законодавством відповідно до частини шостої статті 264 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

За таких обставин, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення та Порядком взаємодії, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 15 квітня 2014 року у справі № 21-21а14.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України зарахувати Товариству з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн. ввізного мита та 166164,82 грн. податку на додану вартість, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2014 року у справі № 813/7168/13-а - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України зарахувати Товариству з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» в рахунок майбутніх платежів суму зайво сплачених 46806,34 грн.(сорок шість тисяч вісімсот шість гривень тридцять чотири копійки) ввізного мита та 166164,82 грн.(сто шістдесят шість тисяч сто шістдесят чотири гривні вісімдесят дві копійки) податку на додану вартість та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю « 1001 дрібниця» відмовити в цій частині.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін

Повний текст ухвали

виготовлений та підписаний

22.04.2016 року