Справа № 522/15819/15-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/15819/15-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

позивачів ОСОБА_2 (одночасно представляючого інтереси позивачки/апелянта ОСОБА_3.) та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа - Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання протиправним та скасування пункту 53 додатку №2 Рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756-VI та зобов'язання вчинити інші певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради, у якому просили визнати протиправним та скасувати п. 53 додатку 2 рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756- VI в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; зобов'язати Одеську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні міської ради клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 23.06.2015 року про надання їм (кожному) безоплатно у власність земельної ділянки площею по 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, із постановленням відповідного рішення; зобов'язати Одеську міську раду забезпечити право усіх позивачів брати особисту участь на засіданнях будь-якого органу міської ради з приводу розгляду їх клопотання від 23.06.2014 року шляхом завчасного письмового повідомлення про дату, час та місце розгляду їх документів.

В обґрунтування позову зазначено, що ще 23.06.2014 року позивачі звернулись до Одеської міської ради із клопотанням щодо одержання безоплатно у власність земельної ділянки із доданими графічними матеріалами місця розташування бажаної земельної ділянки. Проте, всупереч встановленого порядку розгляду поданого клопотання Одеською міською радою не було прийнято рішення згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. У зв'язку з цим позивачі змушені були звернутись із адміністративним позовом до Приморського районного суду м. Одеси та постановою суду від 21.11.2014 року у адміністративній справі №522/14455/14-а їх позов був повністю задоволений. Це рішення суду першої інстанції було залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року. Так, зазначеними судовими рішеннями було визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради щодо не внесення на розгляд пленарного засідання міської ради клопотання позивачів; зобов'язано Одеську міську раду внести на розгляд найближчого пленарного засідання клопотання позивачів від 23.06.2014 р.; зобов'язано Одеську міську раду подати до суду звіт про виконання рішення суду. Отримавши звіт про виконання вказаної постанови суду від 21.11.2014 року, позивачі дізнались про прийняте Одеською міською радою рішення. 10.06.2015 року на пленарному засіданні Одеською міською радою №6756-VI відповідно до Додатку №2 до цього рішення пунктом 53 позивачам було відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,10 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Як зазначається у підставі про відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, не відповідність ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 118 ЗК України, а саме: відсутність графічних матеріалів, на яких позначено бажане місце розташування земельної ділянки і не відповідність цільового призначення статті 121 ЗК України. Позивачі вважають прийняте рішення протиправним та таким, яке підлягає скасуванню. Листом від 22.07.2015 р. №01-17/137 публ. Департамент комунальної власності Одеської міської ради надав позивачам копії документів та матеріалів, на підставі яких Одеською міською радою було прийнято рішення від 10.06.2015 року №6756-VІ (пункт 53 додатку 2 до рішення). Як вбачається із наданих копій матеріалів, було надано лист департаменту комунальної власності ОМР від 22.07.2014 р. №01-26/Ко-32- 938/2, копію клопотання позивачів від 23.06.2014 р., зареєстрованого у департаменті з питань звернень громадян від 23.06.2014 р. №38-Ко-2308, та копії графічних матеріалів, які було додано до клопотання. Позивачами було скеровано додатковий запит на отримання інформації до Одеської міської ради із проханням надати копію Протоколу сесії Одеської міської ради від 10.06.2015 р. та проект рішення Одеської міської ради №6.1 «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Як вбачається із наданої копії проекту рішення Одеської міської ради №6.1 «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», який також було опубліковано на офіційному сайті Одеської міської ради 30.05.2015 р., питання щодо рішення стосовно клопотання Позивачів взагалі було відсутнє. Із змісту безпосередньо протоколу сесії Одеської міської ради від 10.06.2015 p. вбачається, що не було прийняте жодного рішення щодо внесення до порядку денного питання щодо прийняття рішення про надання дозволу (або у його відмові) на розробку проекту щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до поданого ними клопотання та графічних матеріалів. Тобто, пункт 53 додатку №2 до рішення ОМР від 10.06.2015 року №6756- VI в частині відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не було розглянуто попередньо комісією з землеустрою та земельних правовідносин та у подальшому на сесії Одеської міської ради від 10.06.2015 року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою її адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивачів ОСОБА_2 (одночасно представляючого інтереси позивачки/апелянта ОСОБА_3.) та ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.06.2014 року звернулися з письмовим клопотанням до Одеської міської ради про одержання безоплатно у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку площею по 0,10 га та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. До клопотання були додані графічні матеріали, на яких позначене бажане місце розташування земельної ділянки.

У відповідь на клопотання вони отримали лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-26/КО-32-938/2 від 22 липня 2014 року щодо розгляду вказаного клопотання, у якому зазначено, що їм необхідно звернутися з клопотанням та надати необхідні графічні матеріали на адресу Одеської міської ради кожному окремо на виконання частини 6 статті 118 Земельного кодексу України. Крім того, у листі було зазначено, що постійною комісією із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, яка є суб'єктом внесення земельних питань на розгляд сесії, було прийнято рішення, що графічні матеріали подаються у вигляді геопідоснови в М 1:500. Враховуючи вищевикладене, їм необхідно звернутись з клопотанням та надати необхідні графічні матеріали на адресу Одеської міської ради кожному окремо на виконання частини 6 статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 16).

Вважаючи такі дії Департаменту неправомірними та незаконними, позивачі звернулись до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2014 року (справа №522/14455/14-а) адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був задоволений та визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради щодо невнесення на розгляд пленарного засідання Одеської міської ради клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 від 23 червня 2014 року про надання їм (кожному) безоплатно у власність змеленої ділянки площею по 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; зобов'язано Одеську міську раду внести на розгляд найближчого пленарного засідання Одеської міської ради, після набранням постанови суду законної сили, вищезгадане клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 23 червня 2014 року про надання їм (кожному) безоплатно у власність змеленої ділянки площею по 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок; зобов'язано Одеську міську раду в 10-денний строк з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили, подати до суду звіт про виконання судового рішення, а копію цього звіту направити ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року вказана постанова суду першої інстанції від 21.11.2014 року залишена без змін (а.с. 8-13).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що, приймаючи рішення про відмову у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, (п. 53 додатку №2 рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756- VI) Одеська міська рада діяла у межах наданих їй повноважень та у відповідності до чинного законодавства.

Проте, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив неповне з'ясування обставин справи та порушення норми матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, 10.06.2015 року Одеською міською радою було прийнято рішення №6756-VI, відповідно до Додатку №2 до цього рішення пунктом 53 позивачам було відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку. Підставою для відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою є: не відповідність ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 118 ЗК України, а саме: відсутність графічних матеріалів, на яких позначено бажане місце розташування земельної ділянки і не відповідність цільового призначення статті 121 ЗК України (а.с. 7 на звороті).

Згідно з ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону країни «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та керуватись у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом «б» ст. 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської рад.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу та основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а права власника від імені Українського народу здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Також, відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності, які відповідно до положень ст. 83 Земельного кодексу України складаються з усіх земель в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельних ділянок за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Порядок набуття громадянами України прав на земельні ділянки комунальної власності регламентовано нормами Земельного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно пункту «г» частини 1 статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Колегія суддів вважає, що така підстава, як відсутність графічних документів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, яка міститься у п. 53 додатку 2 до рішення ОМР №6756-VI від 10.06.2015 року, не відповідає дійсності, оскільки судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи №522/14455/14-а було встановлено, що позивачами було додано графічні матеріали, на яких визначено бажане місце розташування земельної ділянки. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Висновок суду першої інстанції про те, що начебто Одеська міська рада була позбавлена можливості ідентифікувати зазначене місце розташування земельної ділянки у географічному просторі з метою співвідношення з діючою містобудівною документацією на предмет наявності, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, є помилковим, оскільки, подаючи своє клопотання до міської ради, у доданих до нього графічних матеріалах позивачі зазначили адресу місця розташування земельної ділянки вул. Чумацька, 27, що у свою чергу дає достатньої можливості для Одеської міської ради ідентифікувати місце розташування бажаної земельної ділянки.

Так, згідно ч. 4 п. 5 ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом, мають право на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, усі вказані вище ознаки земельна ділянка набуває під час процедури її формування. Адже, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частина 5статті 79-1 Земельного кодексу України).

Аналогічну наведеній містить вимогу й пункт 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, відповідно до якого встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та фіксується у правовстановлюючих документах.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав на земельні ділянки є обов'язковою. Права на нерухоме майно, у тому числі, на земельні ділянки, а також їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до вказаного Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що на стадії отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки зацікавлена особа ще не має жодних прав щодо запитуваної земельної ділянки з огляду на положення статті 78 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, запитувана частина земної поверхні на цій стадії ще не має статусу земельної ділянки у розумінні ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України. Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натуру. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі).

Саме тому частина 6 статті 118 Земельного кодексу України й передбачає зазначення зацікавленою особою на графічному матеріалі лише бажаного місця розташування земельної ділянки, тобто визначення певної частини земної поверхні, в межах якої особа бажає отримати земельну ділянку у власність. Лише після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зацікавлена особа звертається до юридичних або фізичних осіб - підприємців, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням, та за участі сертифікованого інженера-землевпорядника, зокрема, визначаються межі земельної ділянки, яка планується до виділення у власність відповідно до закону та з урахуванням усіх обмежень та охоронних зон.

Крім того, колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги, що документи позивачів (клопотання від 23.06.2014 року разом з додатками) не були розглянуті належним чином на сесії Одеської міської ради, оскільки їх питання не було попередньо опрацьоване на земельній комісії Одеської міської ради та інших виконавчих органів міської ради.

Так, з матеріалів справи вбачається, що, реалізуючи своє право на ознайомлення із матеріалами перевірки та розгляду поданого позивачами клопотання від 23.06.2014 року, позивачами було скеровано запит на отримання публічної інформації до Одеської міської ради із проханням надати засвідчену копію Протоколу та висновків постійної комісії Одеської міської ради з землеустрою та земельних правовідносин щодо розгляду клопотання від 23.06.2014 р. та доданих графічних матеріалів, а також копії усіх інших документів (матеріалів), пов'язаних із розглядом цього клопотання (запити та відповіді інших департаментів або управлінь Одеської міської ради).

Листом від 30.06.2015 року за №ЗПИ-50/гс Департамент з організації роботи Одеської міської ради повідомив про те, що на адресу постійної комісії Одеської міської ради з землеустрою та земельних правовідносин зазначене клопотання позивачів не надходило (а.с. 14).

Крім того, із змісту протоколу та стенограми сесії Одеської міської ради від 10.06.2015 р. вбачається, що жодного рішення щодо внесення до порядку денного питання про прийнята рішення про надання дозволу (або у його відмові) на розробку проекту щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до поданого ними клопотання та графічних матеріалів не було прийняте (а.с. 30, 78-83).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні попередні погодження та висновки з спірного питання департаменту комунальної власності ОМР, управління архітектури та містобудування ОМР, юридичного департаменту ОМР та постійної комісії ОМР із землеустрою та земельних правовідносин.

Крім того, із Поправки до проекту рішення блоку №6 (а.с. 84-87), вбачається, що додаток №2 було начебто доповнено п. №53, 54. Але, колегія суддів звертає увагу на те, що ця інформація та наданий документ без зазначення дати внесення цих поправок суперечить вищевказаному листу від 30.06.2015 року за №ЗПИ-50/гс, у якому Департамент з організації роботи Одеської міської ради повідомив позивачів про те, що на адресу постійної комісії Одеської міської ради з землеустрою та земельних правовідносин зазначене клопотання позивачів не надходило. Тобто, виникає обґрунтований сумнів щодо того, яким чином земельною комісією було прийнято відповідні поправки, якщо до неї не надходили документи позивачів, а саме клопотання від 23.06.2014 р.

Щодо такої підстави відмови як «невідповідність цільовому призначенню статті 121 ЗК України» колегія суддів зазначає, що у своєму клопотанні позивачі вірно зазначили цільове призначення бажаної земельної ділянки - під будівництво та обслуговування житлового будинку. Адже у матеріалах справи наявні два листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 03.07.2015 р. та 31.08.2015 р., у яких було надано відповідь управління про те, що земельна ділянка (Чумацька, 27) відноситься до категорії одноквартирної (садибної та блокової) житлової забудови, що відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки, основні положення» одноквартирний житловий будинок - індивідуальний, як правило, малоповерховий житловий будинок, що має прибудинкову (присадибну) ділянку (а.с. 42-45). Виходячи з цього, можна дійти обґрунтованого висновку, що зазначене позивачами цільове призначення відповідає цільовому призначенні відповідно до діючого затвердженого генерального плану м. Одеси.

Отже, приймаючи рішення про відмову у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, (п. 53 додатку №2 рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756- VI) Одеська міська рада діяла протиправно, тобто без урахування всіх обставин та з порушенням норм законодавства.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач Одеська міська рада та третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради, які є суб'єктами владних повноважень, свою позицію не довели та не обґрунтували. Натомість позивачі довели протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року скасувати та прийняти нову постанову суду, якою адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 53 додатку 2 рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року №6756- VI в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Зобов'язати Одеську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні міської ради клопотання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 23.06.2015 року про надання їм (кожному) безоплатно у власність земельної ділянки площею по 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням висновків даної постанови.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення рішення апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов