Справа № 814/4603/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4603/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС, головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств невиробничої сфери діяльності Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС Шевченко Н.В., про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» у повному обсязі.

Постановою від 04 лютого 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 жовтня 2013 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2013 року на 7 549 202 грн.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки до податкової декларації за серпень 2013 року товариством додана заява (додаток №8) про відмову контрагента позивача ТОВ «Портокран» зареєструвати податкову накладну №9 виписану у червні 2013 року, за рахунок ПДВ, зазначеного в цій податковій накладній, сформований податковий кредит з ПДВ серпня 2013 року. Оскільки скарга подана за звітній період, який не відповідає даті виписки податкової накладної, апелянт, з посиланням на приписи п. 201.10 ст. 201 ПК України, вважає, що позивач не має право на включення зазначеної в додатку № 8 суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам стосовно того, що ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» заповнено рядок 24 податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року при наявній фактичній сплаті податку у попередніх податкових періодах до Державного бюджету.

ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що 30.09.2013р. відповідач провів камеральну перевірку даних, задекларованих ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» у податковій звітності з податку на додану вартість за серпень 2013 року, про що складений акт перевірки №8/47-4/22439446.

В зазначеному акті зафіксовано порушення підприємством п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200, абз.11 п.201.10 ст.201 ПК України, п.4.6.4, п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Мінфіну від 25.11.11 №1492, в зв'язку з чим суб'єктом господарювання завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Суд першої інстанції встановив, що 17.10.2013р. ДПІ, на підставі зазначеного акту перевірки, прийняла податкове повідомлення-рішення № про зменшення ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 7549202 грн.

Перевіряючи висновки акту перевірки в частині щодо порушення позивачем порядку формування податкового кредиту за серпень 2013 року (з урахуванням розподілу податкового кредиту згідно ст.199 ПК України) за податковою накладною від 27.06.2013 №9, виписаною ТОВ «Портокран», суд першої інстанції встановив, що при формуванні податкового кредиту за серпень 2013 року за податковою накладною від 27.06.2013 №9, виписаною ТОВ «Портокран», позивач до ДПІ разом з декларацією з ПДВ за серпень 2013 року подав заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (додаток №8), в якій у рядку 3 таблиці 2 вказав податкову накладну від 27.06.2013р. №9, яка виписана ТОВ «Портокран», на загальну суму 67440 грн., у т.ч. ПДВ 11240 грн. (з урахуванням розподілу податкового кредиту згідно статті 199 ПК України сума ПДВ складає 6356 грн.) за звітний період червня 2013 року, яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі протягом встановленого для такої реєстрації терміну.

За висновками перевіряючих, оскільки надані позивачем копії первинних документів свідчать про те, що перша подія по взаєморозрахункам з ТОВ «Портокран» відбулася у червні 2013 року, тому звітним періодом, у якому виникає право платника податку на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є червень 2013 року, а не серпень 2013 року, як це задекларувало підприємство.

Суд першої інстанції такі висновки податкового органу визнав необґрунтованими та зазначив, що ДПІ встановлено обмеження щодо включення до податкового кредиту податкових накладних, яких не існує за нормами ПК України.

З посиланням на положення п.198.2, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаними приписами не конкретизується звітний податковий період, в якому покупець має право додати до податкової декларації скаргу на постачальників. Тобто, не визначено, що це звітний податковий період, в якому у платника податків виникло право на віднесення сум податку до податкового кредиту, або що це звітний податковий період, в якому платник податків включає відповідні суми до податкового кредиту, тощо. Подання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою на постачальника за відмову надати податкову накладну за червень та/або порушення порядку реєстрації в Єдиному реєстрі, за висновками суду першої інстанції, було б доцільним, якщо ТОВ включило б суму ПДВ до податкового кредиту у червні 2013 року, чого в даному випадку не було, в зв'язку з чим відсутні підстави вважати про порушення позивачем п.201.10 ст.201 ПК України.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що товариство, отримавши в серпні 2013 року податкову накладну ТОВ «Портокран» №9 від 27.06.2013 і віднісши суму ПДВ до складу податкового кредиту у періоді отримання, тобто у серпні 2013 року, діяло правомірно, оскільки відсутність податкової накладної не давало ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» протягом червня-липня можливості включити її до податкового кредиту.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України щодо завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 6356 грн. за серпень 2013 року (з урахуванням розподілу податкового кредиту згідно статті 199 ПК України), за висновками суду першої інстанції, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Також, суд першої інстанції встановив, що підставою для висновку ДПІ про порушення позивачем п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, п.4.6.4, п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну від 25.11.2011 №1492, є встановлений перевіркою факт заповнення ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» рядка 24 податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року при наявній фактичній сплаті податку у попередніх податкових періодах до державного бюджету, що підтверджено значеннями рядків 12.1, 13.1 податкових декларацій з ПДВ за період січень-грудень 2012 року, лютий, травень 2013 року та результатів перерахунку частки використання сплаченого (нарахованого) податку за придбаними (ввезеними) товарами/послугами між оподатковуваними та неоподатковуваними операціями та вантажно-митними деклараціями. В акті перевірки зазначено, що до складу залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядка 24 податкової декларації за серпень 2013 року), включені суми фактично сплаченого податку на додану вартість митним органам у загальній сумі 7 542 846 грн. (у т.ч.: 1009283 грн. у січні 2012 року, 104205 грн. у лютому 2012 року, 30661 грн. у березні 2012 року, 53358 грн. у квітні 2012 року, 67342 грн. у червні 2012 року, 2471886 грн. у липні 2012 року, 2062766 грн. у серпні 2012 року, 737906 грн. у вересні 2012 року, 42210 грн. у жовтні 2012 року, 117934 грн. у листопаді 2012 року, 124625 грн. у лютому 2013 року, 720671 грн. у травні 2013 року). За твердженнями ДПІ, починаючи з січня 2013 року, товариство мало включати вказані суми від'ємного значення до розрахунку бюджетного відшкодування і подавати до декларації з ПДВ за поточний звітний період (Додаток 3), та відображати суму в рядку 23 декларації за поточний звітний період до повного погашення такого від'ємного значення. ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» не мало права переносити зазначені суми від'ємного значення до рядку 24 декларацій за поточні звітні періоди протягом 2013 року, зокрема в декларацію за серпень 2013 року, яка була предметом камеральної перевірки.

Суд першої інстанції зазначив, що аналіз ст.102 та ст.200 ПК України свідчить про те, що подання заяви про бюджетне відшкодування ПДВ є правом платника податків, яким він може скористатися протягом встановленого п.102.5 ст.102 ПК України періоду, а не його обов'язком. Жодним нормативним актом не передбачено відповідальності за невикористане право платника податків щодо подання таких заяв, а також не передбачено зменшення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість і виключення їх з декларації.

Суд першої інстанції встановив, що у ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» не виникало право на бюджетне відшкодування суми ПДВ в жодному з податкових періодів протягом січня-серпня 2013 року, в зв'язку з тим, що було відсутнє декларування від'ємного значення, яке дорівнювало сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах, протягом двох періодів підряд.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України визначаються напрямки декларування від'ємного значення ПДВ звітного періоду (бюджетне відшкодування та/або податковий кредит наступного періоду), однак вказана норма не містять положень, які б обмежували право платника на врахування залишку від'ємного значення ПДВ у податковій звітності до повного його погашення.

За висновками суду першої інстанції, відображення позивачем у рядку 24 податкової декларації за серпень 2013 року залишку від'ємного значення після бюджетного відшкодування, яке включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, не означає прийняття платником податку рішення про реалізацію свого права на отримання бюджетного відшкодування. Враховуючи те, що ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» подано декларацію за серпень 2013 року без додатку №4 (заява про повернення сум бюджетного відшкодування), тобто не приймалось рішення про зарахування частини належної платнику податків суми бюджетного відшкодування у зменшення податкового зобов'язання наступних податкових періодів або про повернення повної суми бюджетного відшкодування, висновки ДПІ про порушення позивачем п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, п.4.6.4, п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну від 25.11.2011 №1492, є неправомірними.

Досліджуючи показники податкових декларацій з податку на додану вартість позивача за 2012-2013 роки, суд першої інстанції дійшов висновку, що в січні 2013 року до рядку 24 декларації з податку на додану вартість внесена сума (18350748 грн.), що утворилася внаслідок коригування податкового кредиту, у зв'язку з перерахунком частки використання товарів/послуг та/або необоротних активів року, у відповідності до п.199.5 ст.199 ПК України, декларації за грудень 2012 року. В той же час, у 2013 році, за показниками податкових декларацій з податку на додану вартість за період січень-серпень, у позивача не виникло підстав для подання заяви про бюджетне відшкодування, в зв'язку з тим, що право на нього виникає, якщо дотримано переліку всіх вимог, передбачених пунктами 200.1-200.4 ст.200 ПК України.

Суд першої інстанції встановив, що хоча камеральній перевірці підлягала податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2013 року, контролюючим органом досліджувалися показники податкових декларацій з податку на додану вартість січня-листопада 2012 року, лютого 2013 року, травня 2013 року, тоді як предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків. Будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення вимог ПК України, відповідачем, при проведенні камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року, взято до уваги показники податкових декларацій з податку на додану вартість січня-листопада 2012 року, лютого 2013 року, травня 2013 року та зроблені висновки, які не стосуються правильності складання податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року, правильності відображення у відповідних рядках та колонках податкової декларації показників, як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків.

Протокольною ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016р. відповідача, апелянта - Спеціалізовану Державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Міндоходів, замінено на процесуального правонаступника - Спеціалізовану Державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС (ідентифікаційний код 39722244).

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представник апелянта та представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2013 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2013 року на 7 549 202 грн., яке прийнято на підставі акту №8/47-4/22439446 від 30.09.2013р. камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» за серпень 2013 року, в якому апелянт зафіксував порушення позивачем п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200, абз.11 п.201.10 ст.201 ПК України.

Апеляційний суд встановив, що підставою для прийняття оскарженого податкового-повідомлення рішення є висновки контролюючого органу про:

- порушення позивачем порядку формування податкового кредиту за серпень 2013 року (з урахуванням розподілу податкового кредиту згідно ст.199 ПК України) за податковою накладною від 27.06.2013р. №9, виписаною ТОВ «Портокран», що не була зареєстрована продавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних (на яку було подано скаргу до податкової декларації), у податковому періоді, відмінному від звітного податкового періоду на суму ПДВ 6356 грн. (податкова накладна від 27.06.2013р. №9 на суму 67440 грн. (у т.ч. ПДВ 11240 грн.);

- завищення значення рядка 24 «залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року на суму фактично сплаченого податку на додану вартість митним органам в розмірі 7 542 846 грн.

При цьому, апелянт не заперечує підтвердження ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» сплати 11240 грн. податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Портокран».

Правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в цій частині апелянт обґрунтовує виключно порушенням позивачем термінів подання до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС заяви зі скаргою на свого постачальника про відмову надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (додаток 8) з підтверджуючими документами.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивач до податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року подав заяву зі скаргою (додаток 8) на ТОВ «Портокран», у зв'язку з порушенням ним реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 27.06.2013р. №9 на суму 67440 грн. (у т.ч. ПДВ 11240 грн.), тоді як додаток №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» підлягає поданню лише до податкової декларації за звітний період, який відповідає даті виписки податкової накладної.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні п.201.10 ст.201 ПК України.

Так, відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

Вказаною нормою визначено, що заява подається до податкової декларації за звітний податковий період, а не період, в якому таку податкову накладну було виписано.

В той же час, пунктом 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час подання позивачем декларації з ПДВ за серпень 2013 року) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» мало право включити до податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року суму ПДВ за податковою накладною від 27.06.2013р. №9, яка не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, тобто протягом визначеного п.198.6 ПК України строку - 365 календарних днів з дати складання податкової накладної, одночасно додавши до податкової декларації за період, в якому здійснюється включення сум за цією накладною до складу податкового кредиту, заяву (додаток 8) та документи, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає помилковими висновки акту перевірки про те, що в порушення вимог п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.2, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» завищено податковий кредит за серпень 2013 року на суму не зареєстрованої у Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому порядку податкової накладної від 27.06.2013р. №9, та на яку подано скаргу до податкової декларації у податковому періоді, відмінному від звітного податкового періоду, на суму ПДВ 6356 грн. (з урахуванням розподілу податкового кредиту згідно ст.199 ПК України).

Апеляційний суд, також, вважає безпідставними посилання апелянта на те, що актом камеральної перевірки №8/47-4/22439446 від 30.09.2013р. зафіксовано порушення вимог п.200.1, п.200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, п.4.6.4, п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну від 25.11.2011 №1492, оскільки ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» заповнено значення рядку 24 податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року при наявній фактичній сплаті податку у попередніх податкових періодах до Державного бюджету. В підтвердження своїх висновків апелянт посилається на значення рядків 12.1, 13.1 податкових декларацій з ПДВ за період січень-грудень 2012 року, лютий, травень 2013 року та зазначає, що до рядку 24 податкової декларації з ПДВ за серпень 2013 року товариством включено фактично сплачений податок на додану вартість митним органам в загальній сумі 7 542 846 грн., з яких: 1 009 283 грн. у січні 2012 року, 104 205 грн. у лютому 2012 року, 30 661 грн. у березні 2012 року, 53 358 грн. у квітні 2012 року, 67 342 грн. у червні 2012 року, 2 471 886 грн. у липні 2012 року, 2 062 766 грн. у серпні 2012 року, 737 906 грн. у вересні 2012 року, 42 210 грн. у жовтні 2012 року, 117 934 грн. у листопаді 2012 року, 124 625 грн. у лютому 2013 року, 720 671 грн. у травні 2013 року.

Такі висновки зафіксовано в акті перевірки №8/47-4/22439446 від 30.09.2013р. Спеціалізованою Державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС з порушенням вимог ст.75, ст.76 Податкового кодексу України, якою передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Тобто, предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків, зокрема правильність відображення у відповідних рядках податкової декларації показників, як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій), та/або методологія проведення цих розрахунків. При цьому, будь-які дослідження документів, які були підставою для таких розрахунків, при проведенні камеральної перевірки не проводяться, оскільки це є предметом документальної перевірки.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки предметом камеральної перевірки ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» було правильність складання податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2013 року, тому перевірці підлягали показники лише вказаної декларації, без перевірки показників декларацій, поданих у інших податкових періодах.

Доводи апелянта про те, що при наявній фактичні сплаті податку у попередніх податкових періодах позивач не повинен був переносити від'ємне значення до рядку 24 декларації, а мав заявляти бюджетне відшкодування, апеляційний суд відхиляє оскільки а ні п.200.1 ст.201, .200.3, п.200.4 ст.200 ПК України, п.4.6.4, п.4.6.5, п.4.6.6 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Мінфіну від 25.11.2011 №1492, ні іншими нормами податкового законодавства не передбачено відповідальності платників податків за невикористане право щодо подання заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування, як і не передбачено зменшення розміру від'ємного значення сум податку на додану вартість і виключення їх з декларації.

При цьому апеляційний суд зазначає, що апелянт не вказує на наявність будь-яких порушень ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» при формуванні спірних сум від'ємного значення з ПДВ, що свідчить про відсутність у податкового органу заперечень щодо фактичної наявності у товариства спірної суми від'ємного значення з ПДВ за спірні податкові періоди.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт, як суб'єкт владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладений обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не довів наявність порушень, зафіксованих актом перевірки №8/47-4/22439446 від 30.09.2013р., а тому зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за серпень 2013 року на 7 549 202 грн. шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення від 17 жовтня 2013 року № є незаконним.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2016 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець