Справа № 492/1203/14-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 492/1203/14-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Борисова С.П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої особи - ОСОБА_3, в якому позивач просив: скасувати рішення Арцизької міської ради Одеської області № 214-VI від 28.07.2011 року «Про надання гр. ОСОБА_3 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд»; визнати недійсним державний акт про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,0693 га.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та обґрунтування поданої апеляційної скарги.

Представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області 21.10.1992 року, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купив 16/25 частин житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 703 кв.м.

На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок площею 50,90 кв.м літ. «А», літня кухня літ. «Б», 3 сараю літ. «В», «Д», «Е», вбиральня «І», надвірні споруди - № І-3 (а.с.10, 12).

Крім того, з реєстраційного штампу Арцизького БТІ на договорі, судом першої інстанції встановлено, що вказаний договір купівлі-продажу 16/25 частин житлового будинку зареєстрований у БТІ, реєстр № 3527, реєстрова книга № 2-195-240 і 27.11.1992 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на 16/25 частин вищевказаного житлового будинку (а.с.11).

Також, з копії витягу з рішення виконкому Арцизької міської ради народних депутатів № 434 від 31.12.1997 року, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0874 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташованого в АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради народних депутатів № 267 від 05.07.1994 року, розділена ділянка АДРЕСА_3 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 надана земельна ділянка площею 354 кв.м. в постійне користування під город (а.с.14).

Згідно з копією рішення виконкому Арцизької міської ради № 20 від 15.02.1974 року «Про відвід земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку», відведена земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 загальною площею 425 кв.м. та зазначено про необхідність забудовнику оформити технічну документацію в Арцизькому технічному будівельному бюро та архітектури в двохтижневий строк (а.с.99).

Як встановлено судом першої інстанції з копії рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради народних депутатів № 8 від 20.01.1983 року, вказаним рішенням дозволено дорізку земельної ділянки ОСОБА_7 площею 85 кв.м., вільну від забудови до відповідної ділянки з південної сторони впродовж всієї ділянки, а також у цьому рішенні зазначено про необхідність ОСОБА_7 оформити технічну документацію в Арцизькому техбюро у справах будівництва та архітектури при райвиконкомі (а.с.100).

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного позивачем рішення № 214-VI від 28.07.2011 року «Про надання ОСОБА_3 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», Арцизька міська рада Одеської області, керуючись ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 121 Земельного кодексу України, вирішила: затвердити документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1; надати безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0693 га для будівництва індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд; видати ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі вищевказаного рішення Арцизької міської ради Одеської області третя особа у справі виготовила технічну документацію на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.139-153) та отримала оскаржуваний позивачем державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданий 20.08.2012 року (а.с.18-19).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та державним актом на право власності на земельну ділянку позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було наведено обставин та фактів, які б свідчили про порушення його права оскаржуваним рішенням і позивач не довів порушення його прав, свобод та інтересів Арцизькою міською радою Одеської області при прийнятті рішення № 214-VI від 28.07.2011 року «Про надання ОСОБА_3 безкоштовно в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», а тому у позові слід відмовити саме з підстав відсутності факту порушення прав, свобод та інтересів позивача у публічно-правових відносинах з Арцизькою міською радою Одеської області.

При цьому, доходячи таких висновків, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (частина 1 статті 17 КАС України).

За приписами ч. 2 вказаної статті КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 КАС України, відповідно до якої - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про оформлення у власність чи оренду нерухомого майна (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного нерухомого майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, оскаржуваним рішенням № 214-VI від 28.07.2011 року відповідачем надано ОСОБА_3 безкоштовно в приватну власність земельну ділянку в м. Арциз по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримала відповідний державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, який, також, оскаржується позивачем.

З наведеного вбачається, що оскаржуване рішення відповідача вичерпало свою юридичну силу після його реалізації, а саме: після одержання третьою особою у даній справі документів, що посвідчують право власності та державної реєстрації такого право.

Тобто, на підставі оскаржуваного рішення у третьої особи виникло право власності на земельну ділянку та фактично це право і оспорюється у даній справі.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, прийняте відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки є ненормативним актом, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Скасування такого акта не породжує наслідків для власника спірної земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, зокрема, фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Колегія суддів наголошує, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 ЗК України).

Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною 1 статті 16 Закону України від 17.11.2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Отже, після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак, і захищати своє право та інтерес позивач повинен у способи, визначені статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК.

В даному випадку позивач подав позов з метою захисту свого права користування/власності суміжної земельної ділянки, яке, на думку позивача, порушене - територіальною громадою в особі Арцизької міської ради - внаслідок прийняття останньою рішення, спрямоване на передачу цього майна у власність іншій особі.

Фактично цей спір виник між позивачем та третьою особою про право користування та власності на земельну ділянку, стосується встановлення меж і визнання незаконним державного акту на землю, а тому не є публічно-правовим, а носить майновий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, зазначений спір носить приватноправовий характер. Питання щодо незаконності рішень відповідачів є похідним від встановлення факту права власності на спірну земельну ділянку у відповідних розмірах.

Вищезазначені положення процесуального закону судом першої інстанції залишені поза увагою.

За таких обставин, враховуючи, що прийняте відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, рішення про передачу у власність спірної земельної ділянки є ненормативним, яке після його реалізації вичерпало свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого у третьої особи у даній справі виникло право власності на земельну ділянку у відповідних розмірах, даний позов, предметом якого є спірне рішення, не може бути розглянутий за правилами КАС України, оскільки подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, так як виникає спір про право цивільне.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена неодноразово колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 11.11.2014 року № 21-493а14, від 09.12.2014 року № 21-308а14, від 17.02.2015 року № 21-551а14, від 24.02.2015 року № 21-34а15, від 29.09.2015 року № 826/10205/14, від 13.01.2016 року № 808/4677/13-а, від 26.01.2016 року № 2а-10699/11/2670, від 09.02.2016 року №№ 0870/562/12, 816/3735/14, від 01.03.2016 року № 2а/2470/2635/12.

За приписами частини 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду цивільними судами у порядку, визначеному нормами ЦПК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За правилами пункту 4 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи наведену позицію Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що в цій справі суд першої інстанцій не правильно застосував згадані норми процесуального права, у зв'язку з чим скаргу позивача слід задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 10 лютого 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Арцизької міської ради Одеської області, за участю третьої особи - ОСОБА_3, про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець