Справа № 819/3472/15
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/2078/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Кулик Т.Б.,

а також сторін (їх представників):

від третьої особи - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_1, про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

27.11.2015р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про уточнення позовних вимог, просила скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26034588 від 11.11.2015р.; зобов'язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності № 11991902 за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-6, 55).

Згідно заяви Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. № 1-4/1 від 04.01.2016р. відповідач заявлений позов визнав (а.с.20).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. позов задоволено; скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 26034588 від 11.11.2015р.; зобов'язано Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. внести до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності № 11991902 за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.106-110).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив третя особа ОСОБА_2, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, , просить постанову суду першої інстанції скасувати (а.с.113, 129-130).

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської обл. від 17.08.2007р. у справі № 2-674/2007 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1; заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо володіння та розпорядженням вказаним майном (а.с.45).

03.09.2007р. між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) укладено та нотаріально посвідчено договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10).

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської обл. суду від 29.01.2009р. затверджено мирову угоду, відповідно до якої сторони, зокрема, визнають, що ОСОБА_2 є власником спірної квартири, визнають укладеним договір дарування квартири від 03.09.2007р., залишають діючими заходи забезпечення позову до моменту виконання умов мирової угоди (а.с.44, 46).

Ухвалою суду від 26.09.2012р. у справі № 1909/2048/2012 скасовано заходи забезпечення позову, які встановлені ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської обл. від 17.08.2007р., а саме: арешт на спірну квартиру та заборону ОСОБА_2 вчиняти будь-які щодо володіння та розпорядження вказаною квартирою (а.с.41).

Постановою державного виконавця ВДВС Кременецького РУЮ від 04.10.2012р. у виконавчому провадженні ВП № 34290134 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2/2009, виданого 10.09.2012р., накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_2, в межах суми звернення стягнення 135881 грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми боргу (а.с.35, 54).

У подальшому 11.11.2015р. державним реєстратором Реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26034588, згідно якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1

Відповідно до довідки ВДВС Кременецького РУЮ № 22827 від 20.11.2015р. накладені арешти постановою державного виконавця ВДВС Кременецького РУЮ АМ № 063264 від 31.08.2007р. при виконанні ухвали суду № 2-674 від 17.08.2007р. та постановою про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 04.10.2012р. не зняті, станом на 20.11.2015р. постанови про зняття арешту з цього майна не виносилися (а.с.11).

Згідно постанови державного виконавця ВДВС Кременецького РУЮ від 12.01.2016р. у виконавчому провадженні ВП № 5085268 знято арешт з квартири АДРЕСА_1, який було накладено згідно постанови державного виконавця АМ № 063264 від 31.08.2007р., реєстраційний номер обтяження № 5594203 (а.с.32, 33).

Із змісту матеріалів, на підставі яких відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1, убачається, що підставою для вчинення реєстраційних дій були, зокрема, договір дарування квартири від 03.09.2007р., ухвала суду від 29.01.2009р. про затвердження мирової угоди (а.с.70-83).

З огляду на викладене слідує, що на час прийняття державним реєстратором рішення № 26034588 від 11.11.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна були зазначені наступні обтяження:

арешт нерухомого майна згідно реєстраційного номеру 5594203 від 04.09.2007р. на підставі постанови ВДВС Кременецького РУЮ АМ № 063264 від 31.08.2007р.;

арешт нерухомого майна згідно реєстраційного номеру 13077712 від 04.10.2012р. на підставі постанови ВДВС Кременецького РУЮ ВП № 34290134 від 04.10.2012р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.80-82, 83).

Разом з тим, не спростовуючи вищевказаних обставин, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.55 Конституції України, ст.ст.2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було реальним.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Позивач ОСОБА_3 оспорила рішення державного реєстратора, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-якого (крім власника спірної квартири), у тому числі й позивача ОСОБА_3, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останньої і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання позивача ОСОБА_3 на її право звернення до суду з цим позовом є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосується її безпосередньо.

Окрім цього, із змісту матеріалів справи убачається, що виниклий між сторонами спір про право на спірну квартиру вирішений в установленому порядку, сторонами укладено мирову угоду, яка затверджена судом. Згідно вказаних документів ОСОБА_3 визнала право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, а також визнала укладеним договір дарування квартири від 03.09.2007р.

Разом з тим, згідно матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_2 є боржником та з нього належить до стягнення 135881 грн. на користь позивача, тобто, будь-яких прав на спірну квартиру позивач не має.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по наведеній категорії справ, яка викладена в постановах від 24.02.2015р. у справі № 21-34а15, від 11.11.2015р. у справі № 21-2926а15, від 22.03.2016р. у справі № п/800/484/15.

В частині визнання заявленого позову колегія суддів враховує, що відповідно до ч.4 ст.112 КАС України суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Оскільки визнання заявленого позову здійснено Кременецьким районним управлінням юстиції Тернопільської обл., який не є належним відповідачем по справі (20.01.2016р. проведено заміну відповідача - а.с.61); таке визнання позову суперечить правам та інтересам позивача, тому таке визнання позову не може бути прийнято судом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення за безпідставністю та необґрунтованістю.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кременецького районного управління юстиції Тернопільської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_1, про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, спонукання до вчинення певних дій, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська