Справа № 707/12/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 707/12/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Василенко В.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області на постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Смілянського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення про призначення довічного грошового утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач була обрана суддею Смілянського районного суду Черкаської області 05 лютого 1993 року (а.с. 22).

З 29 квітня 2014 року позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

14 лютого 2014 року до Вищої ради юстиції засобами поштового зв'язку позивачем направлено заяву щодо внесення подання про звільнення її з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у відставку від 12 лютого 2014 року разом із заявою про відставку до Верховної Ради України від 12 лютого 2014 року (а.с. 11), яку отримано Вищою радою юстиції 17 лютого 2014 року, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 12).

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України позивача звільнено з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області № 84-ос від 12 листопада 2015 року суддя Харченко Л.Г. відрахована зі штату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VIІІ (а.с. 21).

Станом на 12 листопада 2015 року стаж роботи позивача на посаді судді становить 22 роки 9 місяців і 07 днів (а.с. 25).

30 листопада 2015 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 20), яку було отримано відповідачем 30 листопада 2015 року разом з поданням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.11.2015 року № 2 (а.с 19).

08 грудня 2015 року за вих. № 13378/04 відповідач видав повідомлення про прийняте рішення (розпорядження № 161955 від 08 грудня 2015) про відмову у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за відсутністю підстав (а.с. 26, 27).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області від 08 грудня 2015 року № 13378/04 (розпорядження № 161955 від 08 серпня 2015 року) про відмову у призначені ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці ОСОБА_3 з 30 листопада 2015 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 % грошового утримання судді Смілянського міськрайсуду Черкаської області, згідно довідки ДСА у Черкаській області від 24 листопада 2015 року № 3623-04/15.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не поширюються на призначення і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, так як позивач набув право на щомісячне грошове утримання судді значно раніше прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, (чинний з 01.04.2015).

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові стверджує, що до спірних правовідносин щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці мають застосовуватися норми, які діяли станом на момент подання позивачем заяви про відставки від 12 лютого 2014 року.

Питання призначення довічного грошового утримання судді у відставці регулює Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 138 (у редакції станом на момент подання заяви про відставку), ч. 1 ст. 141 (у редакції, станом на момент звільнення та звернення до УПФУ) Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

З наведеної норми вбачається, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку виникає не з моменту досягнення суддею певного віку чи подання заяви про відставку, а з моменту його фактичного виходу у відставку. При цьому, ч. 2 вказаної статті передбачає можливість отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і до досягнення передбаченого ч. 1 ст. 138 віку.

Згідно зі статтею 100 Закону № 2453-VI суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Пунктом 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VI від 10.02.2010 Верховна Рада України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Таким чином, право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці виникає з моменту прийняття ВРУ відповідної постанови про звільнення з посади судді.

На ведене також підтверджується п. 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, відповідно до якого щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свою позицію щодо необхідності застосування до спірних правовідносин законодавства, що діяло станом на момент подання заяви про відставку посилається на п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 (далі - Закон № 192-VIII), відповідно до якого заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, а також дисциплінарні провадження щодо суддів, розпочаті до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги), відкриття відповідного дисциплінарного провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дана норма регулює питання про те, яке законодавство повинно застосовуватись при здійсненні процедури щодо розгляду заяв, скарг, здійснення дисциплінарних проваджень, які були подані (розпочаті) до набрання чинності Законом № 192-VIII, і не стосується питання статусу судді та питання призначення (отримання) довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 (далі - Закон № 213-VIII), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином, враховуючи, що до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій прийнято не було, то з 01 червня 2015 року скасовано норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що стосуються щомісячного довічного грошового утримання (ст.. 141).

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини, які відіграють ключову роль для правильного вирішення даної справи.

Так, заяву про своє звільнення у відставку було подано позивачем 14 лютого 2014 року (а.с. 11), яку отримано Вищою радою юстиції 17.02.2014 (а.с. 12).

Статтею 109 Закону № 2453-VI передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Таким чином, Вища рада юстиції мала до 17.03.2014 розглянути заяву позивача та вирішити питання про внесення до ВРУ відповідного подання. Однак, у вказаний термін розгляд Вищою радою юстиції матеріалів щодо внесення подання до ВРУ про звільнення позивача у 2014 році не відбувся. Крім того, 11.04.2014 набрав чинності Закон України «Про відновлення довіри до судової влади України» від 08 квітня 2014 року 1188- VII, яким припинено повноваження усіх члені Вищої ради юстиції.

Тільки 16.07.2015 (тобто майже через 15 місяців) новим складом ВРЮ прийнято рішення № 227/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку».Вказане подання було розглянуто ВРУ, як зазначено вище, лише 12 листопада 2015 року.

Таким чином, з наведеного вбачається, що питання про звільнення позивача у відставку розглядалося з 17.02.2014 (отримання ВРЮ заяви) по 12.11.2015, тобто майже 21 місяць, з яких 15 місяців (замість передбаченого законом одного) заява позивача перебувала на розгляді у ВРЮ.

У зв'язку з такою значною затримкою, виникла ситуація, за якою на момент звільнення позивача та отримання нею права на призначення довічного грошового утримання, діяли обмеження, передбачені п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011).

Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до наявної системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов'язані з виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону № 2453-УІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII (далі - Закон № 192-VIII). Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, зокрема, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді й після виходу у відставку. Крім того, згідно із частиною шостою статті 48 Закону № 2453-УІ у редакції Закону № 192-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані при прийнятті нових законів і внесенні змін до чинних, про що неодноразово було наголошено в правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Наразі у Конституційному Суді України на розгляді перебуває подання Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

У наведеному поданні Верховний Суд України зазначає, що п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порушує гарантії матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці зокрема щодо отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами правового статусу судді (статті 133-139 Закону № 2453-УІ у редакції Закону № 192-УІІІ). Збереження наявного статусу судді, недопущення скасування цього статусу або звуження його змісту та обсягу є однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Варто звернути увагу на прецеденту практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності».

У справі СУХАНОВ ТА ІЛЬЧЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE) ЕСПЛ зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckэ v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX) (п. .

У даному випадку має місце ситуація, за якої позивач мала «законне сподівання» на своєчасне вирішення ВРЮ та ВРУ питання про її звільнення у відставку. У випадку дотримання ВРЮ та ВРУ розумних строків на розгляд заяви позивача, її право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці виникло би до застосування обмежень, передбачених п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII.

Крім того, зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення ЕСПЛ у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, п. 72, від 19 червня 2012 року).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту. Відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу (п. 55 рішення у справі «СУХАНОВ ТА ІЛЬЧЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF SUKHANOV AND ILCHENKO v. UKRAINE), заяви № 68385/10 та 71378/10)).

Статтею 2 КАС установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду, керуючись вище наведеною практикою ЕСПЛ, ст.ст. 2, 8 КАС, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи значне затягування розгляду питання про звільнення позивача у відставку та її «законне сподівання» на своєчасне звільнення та отримання права на призначення довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову є правомірним, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Смілянського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області залишити без задоволення, а постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 20.04.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.