Справа № 2а/0570/8335/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" березня 2016 р. м. Київ К/9991/61392/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року в справі за його позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, третя особа управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом та зазначав, що судовим рішенням управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Донецька зобов'язано здійснити з 01 серпня 2008 року перерахунок державної та додаткової пенсій відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки пенсія є щомісячною виплатою то її перерахунок відповідно до судового рішення слід проводити кожного місяця довічно. Проте з листопада 2011 року виплата пенсії у перерахованому розмірі припинилася. За таких умов судове рішення не можна визнати виконаним, а постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з цим правомірною.

Просив визнати незаконною і скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19 квітня 2012 року та у разі необхідності поновити строк звернення до суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що боржник виконав рішення суду, тому відповідач на законних підставах виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначає строк звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, визначено, зокрема, строки подання до суду позовної заяви у цій категорії справ.

Відповідно до частини 1 та 2 цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач оскаржив постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19 квітня 2012 року, а до суду з даним позовом звернувся 04 липня 2012 року, заявивши при цьому клопотання про поновлення у разі необхідності строку звернення до суду, посилаючись на те, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо з усного повідомлення державного виконавця; копію постанови про закінчення виконавчого провадження отримав після подання відповідної заяви та докази щодо дати отримання її копії знаходяться у виконавчому провадженні.

Після уточнення позову, у обґрунтування підстав пропуску строку звернення до суду зазначав, що після вручення йому копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець відмовився поставити відмітку про дату її отримання (вручення).

Проте суд першої інстанції не звернув увагу на таке обґрунтування, не дослідив обставин, з якими позивач пов'язує причину пропуску строку звернення до суду, поважність таких причин, докази з даного питання та відповідно наявність підстав для застосування наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у справах, що розглядаються відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся з даним позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, тобто до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, не вирішив питання про заміну первинного відповідача на належного, перелік, яких визначено статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», що призвело до процесуальних порушень, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи

Апеляційний суд, залишаючи без змін судове рішення, на дані помилки не звернув увагу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: