Справа № 814/2987/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

14 квітня 2016 року Справа № 814/2987/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Влад", вул. Жовтневої революції, 26-а, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

доВознесенської ОДПІ Головного управління ДФС у Миколаївській області, пров. Братів Іпатових, 6, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2015 р. № і № ,
ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Влад", звернувся до суду з позовом до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2015 р. № і № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача про можливу безтоварність господарських операцій та порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі - ПК України) базуються на припущеннях, які не доведені належними та допустимими доказами. Позивач має первинні бухгалтерські документи по господарських операціях з ТОВ "ОМО", які достовірно підтверджують реальне здійснення правочину, а відтак позивач має право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та формування відповідних валових витрат.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, отже підстав для їх скасування немає (т. 1 а. с. 224-228).

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

З'ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідив матеріали, що містяться у справі, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного:

У квітні 2015 р. відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 27.04.2015 р. № 259/14-06-22-02/20908084 (т. 1 а. с. 22-42).

Під час перевірки встановлено наступні порушення:

- правочини, укладені з контрагентами порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб;

- п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що вплинуло на завищення податкового кредиту з ПДВ за жовтень-листопад 2014 р. на суму 614065,00 грн.;

- п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що вплинуло на завищення витрат за 2014 р. на суму 3070324,00 грн. та вплинуло на заниження зобов'язань з податку на прибуток підприємства в сумі 552658,00 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.05.2015 р. № на суму 921097,50 грн. і № на суму 828987,00 грн. (т. 1 а. с. 19-20).

Свій висновок про штучне формування позивачем податкового кредиту за жовтень-листопад 2014 р. за рахунок придбання палива у ТОВ "ОМО" відповідач обґрунтовує актом перевірки ТОВ "ОМО" по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ТОВ "Укройлпродукт" та контрагентами-покупцями. Так, за результатами перевірки ТОВ "ОМО" та його контрагентів встановлено проведення транзитних операцій. З посиланням на порушення ТОВ "ОМО" своїх податкових зобов'язань відповідач робить висновок про протиправний і удаваний характер правочину позивача з ТОВ "ОМО". Позивач не надав до перевірки сертифікати якості від заводу-виробника, а договір на поставку нафтопродуктів не розкриває інформації, яким чином відбувалась поставка товару. Видаткові, податкові і товарно-транспортні накладні не містять адреси ТОВ "ОМО".

Суд встановив, що основними видами діяльності позивача є оптова й роздрібна торгівля пальним. Для здійснення своєї господарської діяльності позивач 21.10.2014 р. уклав з ТОВ "ОМО" договір поставки нафтопродуктів № 10 (т. 1 а. с. 58). За вказаним договором позивач придбав у ТОВ "ОМО" паливно-мастильні матеріали в кількості та асортименті, згідно товарних накладних. Договір діяв до 31.10.2014 р. Товар отримано позивачем на підставі видаткових накладних (т. 1 а. с. 59-67).

Як свідчать товарно-транспортні накладні, перевезення бензину від ТОВ "ОМО" (вул. Самойловича, 38 м. Миколаєва) до автозаправочних станцій позивача здійснювалось автомобілями останнього (т. 1 а. с. 68-83). Позивач надав також подорожні листи, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів за позивачем, свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення небезпечних вантажів, свідоцтва про повірку автоцистерн (т. 1 а. с. 84-97, т. 2 а. с. 14-15, 20-23, 30-31). Розрахунки проводилася в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (т. 1 а. с. 127-148). ТОВ "ОМО" виписано податкові накладні на придбаний товар (т. 1 а. с. 150-158). Придбані нафтопродукти відображені в журналах обліку надходження нафтопродуктів форми № 13-НП (т. 2 а. с. 59-76). Дані про оприбутковані нафтопродукти занесені до змінних звітів АЗС форми № 17-НП (т. 2 а. с. 77-106). Позивачем надано також Z-звіти за відповідний період (т. 1 а. с. 98-126).

Господарською операцією, згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту зокрема відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду зокрема у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Стаття 201.1 ПК України визначає єдиною підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, податкову накладну.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит не ставиться в залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Водночас, за відсутності факту придбання товару або в разі, якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Факт виконання умов договору поставки нафтопродуктів позивачем і ТОВ "ОМО" підтверджується фактичними обставинами справи, зокрема первинними документами, які фіксують здійснення господарських операцій. Відповідач не зазначив про відсутність первинних документів або їх невідповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 р. вих. № 11/13-11 роз'яснив, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Таким чином, можливе порушення податкового законодавства контрагентами позивача, а тим більше по ланцюгу постачання, не означає "автоматичного" порушення вимог податкового законодавства самим позивачем. У позивача відсутній обов'язок і можливості перевіряти добросовісність своїх контрагентів. Ст. 61 Конституції України задекларовано індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Тобто можливі порушення податкового законодавства контрагентом позивача, а тим більше по ланцюгу постачання, не повинні призвести до негативних наслідків для позивача за умови сумлінного виконання ним своїх обов'язків.

На момент видачі податкових накладних ТОВ "ОМО" мало статус платника ПДВ і, відповідно, мало право виписувати податкові накладні. Позивач у повному обсязі задекларував податкові зобов'язання з ПДВ.

Відсутність сертифікатів якості не може свідчити про реальність чи нереальність господарської операції, оскільки сертифікати є документами, що підтверджують якість продукції, однак не є первинними бухгалтерськими документами. Якість придбаного дизельного палива підтверджується сертифікатом відповідності № DIN.00357-14 терміном дії з 29.10.2014 р. до 28.04.2015 р. (т. 2 а. с. 41). Якість придбаного в ТОВ "ОМО" бензину підтверджена протоколами випробування акредитованого випробувального центру ДП "Науково-дослідного інституту нафтопереробної та нафтохімічної промисловості "Масма" від 17.10.2014 р. № 319/22/П-14 і № 319/12/Ц-14 (т. 2 а. с. 39-40). Наявність такого посвідчувального документа щодо якості бензину позивач пояснює тим, що дане паливо було речовим доказом у кримінальному провадженні за фактом неправомірних дій службових осіб групи компаній "Східноєвропейська паливно-енергетична компанія". У зв'язку з тим, що подальше зберігання палива могло призвести до зміни хімічного складу бензину, ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси пальне було передане ДП "Укртранснафтопродукт" на зберігання та реалізацію (т. 2 а. с. 42-46).

Відповідач також звернув увагу на невідповідність даних про вантажовідправника в товарно-транспортних накладних і погодженнях УДАІ в Миколаївській області маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Зокрема, у погодженнях вантажовідправником зазначено не ТОВ "ОМО", а ТОВ "Ромпетрол" (вул. Сонячна, 5, м. Одеса) і ТОВ "Нордванс" (вул. Авіаконструктора Антонова, 5, м. Київ) (т. 2 а. с. 157-165). Однак даний факт може свідчити про порушення правил перевезення, але не про безтоварність операцій позивача з ТОВ "ОМО".

Суд також не розглядає доказом на підтвердження позиції відповідача наявність кримінального провадження відносно посадових осіб ТОВ "Укройлпродукт" (контрагент-постачальник ТОВ "ОМО"), оскільки відсутній вирок суду, а податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік первинного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, перебування постачальника за юридичною адресою чи його господарських та виробничих можливостей. Позивач надав суду лист ТОВ "Укройлпродукт" від 30.10.2015 р., в якому останнє зазначає, що порушення податкового законодавства, за наслідками вчинення яких було відкрито кримінальне провадження, не відносяться до поставок нафтопродуктів у жовтні-листопаді 2014 р. (т. 2 а. с. 4).

Суд враховує надану позивачем довідку про результати зустрічної звірки ТОВ "Укройлпродукт" від 15.06.2015 р. за жовтень-грудень 2014 р. (т. 2 а. с. 47-58). Так, довідкою підтверджено реальність придбання ТОВ "Укройлпродукт" нафтопродуктів у ДП "Укртранснафтопродукт" та їх подальша реалізація контрагентам-покупцям.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. У ході судового розгляду справи відповідач не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України (в редакції на день звернення до суду), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області від 13.05.2015 р. № і № .

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Влад" (ідентифікаційний код 20908084) сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є. В. Марич