Справа № 818/1238/15
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. м. Київ К/800/39061/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі судового засідання за участю представника відповідача Зайця В.С. (суддя-доповідач), Голяшкіна О.В., Стрелець Т.Г., Корінець Ю.О., Буланова О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Сумській області до Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Державна фінансова інспекція в Сумській області (далі - ДФІ в Сумській області) пред'явила позов до Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини (далі - Конотопська лікарня) про стягнення з Конотопської лікарні в дохід Державного бюджету України коштів в сумі 29898,39 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог.

Стягнуто з Конотопської лікарні в дохід Державного бюджету України, за кодом надходження 21080500 на розрахунковий рахунок 0141, відкритий в УК Конотопського району, кошти в сумі 29898 грн. 39 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі Конотопська лікарня, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з березня по червень 2014 року ДФІ в Сумській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2014 року. За наслідками ревізії складено акт від 01 липня 2014 року.

Із акту слідує, що лікарями Конотопської лікарні у періоді, що підлягав ревізії, видавалися ветеринарні свідоцтва та ветеринарні довідки.

Згідно з наказом Конотопської лікарні від 15 липня 2011 року №12 «Про введення в дію тарифів на платні адміністративні послуги, які надаються установами державної ветеринарної медицини Конотопського району» вартість послуги, починаючи із 18 липня 2011 року, склала 18,09 грн. за видачу ветеринарного свідоцтва; 14,46 грн. за видачу ветеринарної довідки.

З 24 червня по 17 липня 2011 року працівниками лікарні при видачі ветеринарних свідоцтв та ветеринарних довідок виставлялася плата за надання адміністративних послуг у заниженому розмірі, а саме: 5,56 грн. за видачу ветеринарного свідоцтва, замість 18,09 грн., та за видачу ветеринарної довідки 3,37 грн., замість 14,46 грн.

У зв'язку із цим ДФІ в Сумській області дійшла до висновку про порушення додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 641 «Про затвердження переліку платних адміністративних послуг, які надаються Державною ветеринарною та фітосанітарною службою, органами та установами, що належать до сфери її управління, і розміру плати їх надання» та зазначила, що працівниками лікарні видано за заниженими тарифами 124 ветеринарних свідоцтва та 110 ветеринарних довідок, що призвело до недоотримання лікарнею плати за надання платних адміністративних послуг в сумі 2773, 62 грн.

Також, за період з 24 червня по 31 грудня 2011 року на спеціальний рахунок Конотопської лікарні за КПКВ 2802030 «Організація і регулювання діяльності установ в системі ветеринарної медицини» надійшло плати за надання адміністративних послуг в сумі 27124, 77 грн., які не були перераховані до спеціального фонду Державного бюджету України та використані лікарнею відповідно до кошторисних призначень, чим, на думку ДФІ в Сумській області, порушено частину 32 статті 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».

31 липня 2014 року ДФІ в Сумській області винесено вимогу від 31 липня 2014 року № 18-07-14-14/5460 про усунення порушень, виявлених у ході ревізії Конотопської лікарні, пунктом 4 якої зобов'язано Конотопську лікарню відобразити в обліку заборгованість перед бюджетом та перерахувати в дохід державного бюджету за кодом надходження 21080500 кошти на загальну суму 29898, 39 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року у справі №818/2281/14 позов Конотопської лікарні до ДФІ в Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог ДФІ в Сумській області №18-07-14-14/5460 «Про усунення порушень, виявлених у ході ревізії», викладених в пунктах 2 та 4 вимоги, задоволено.

Визнано протиправними та скасовано пункт 2 вимоги ДФІ в Сумській області від 31 липня 2014 року № 18-07-14-14/5460 про прийняття Конотопської лікарні до відома факту застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань; пункт 4 вимоги про відображення в обліку заборгованості перед бюджетом та перерахування до Державного бюджету 29898,39 грн. як плату за надання адміністративних послуг.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року у справі № 818/2281/14 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що адміністративні послуги з видачі ветеринарних документів належать до основної діяльності відповідача, і у відповідності до статті 13 Бюджетного кодексу України, отримання відповідачем оплати за вказані адміністративні послуги є власними надходженнями відповідача, що є складовою частиною спеціального фонду бюджету і використовуються на покриття витрат, пов'язаних з організацією та наданням послуг, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю.

Враховуючи викладене, суд вважав, що кошти за надані адміністративні послуги з видачі ветеринарних довідок, свідоцтв, отримані лікарнею за період з червня 2011 року по червень 2012 року, були правомірно зараховані відповідачем як власні надходження, які згідно статті 13 Бюджетного кодексу України є складовою спеціального фонду Державного бюджету і використовуються на покриття витрат лікарні, пов'язаних з наданням цих послуг.

Скасовуючи рішення суду про відмову у задоволенні позову та приймаючи нову постанову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Апеляційний суд зазначив, що оскільки законність висновку ДФІ у Сумській області щодо порушення відповідачем додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 09 червня 2011 року «Про затвердження переліку платних адміністративних послуг, які надаються Державною ветеринарною та фітосанітарною службою, органами та установами, що належать до сфери її управління, і розміру плати за їх надання» у період з 24 червня по 18 липня 2011 року, що полягало у наданні адміністративних послуг лікарнею за заниженою вартістю та щодо порушення вимог частини 32 статті 4 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яке полягало у неперерахуванні лікарнею до державного бюджету коштів, які отримані лікарнею як плата за надання адміністративних послуг, внаслідок чого державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) в сумі 27124,77 грн., вже підтверджено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, тому суд першої інстанції не мав правових підстав надавити юридичну оцінку вказаним вище обставинам.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій із огляду на наступне.

Пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення № 499), передбачено, що Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктом 4 пункту 4 Положення № 499 Держфінінспекція України, відповідно до покладених на неї завдань, вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства.

Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення № 499).

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Відповідно до статті 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 1 статті 240 Господарського кодексу України встановлено, що прибуток (доход), одержаний суб'єктом господарювання внаслідок порушення встановлених законодавством правил здійснення господарської діяльності, а також суми прихованого (заниженого) прибутку (доходу) чи суми податку, несплаченого за прихований об'єкт оподаткування, підлягають вилученню в доход відповідного бюджету в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктами 7, 8, 9 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право:

пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства;

накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ адміністративні стягнення.

Частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з акту ревізії ДФІ в Сумській області, за період з 24 червня по 17 липня 2011 року працівниками Конотопської лікарні видано за заниженими тарифами ветеринарних свідоцтв в кількості 124 штуки та ветеринарних довідок в кількості 110 штук, що призвело до недоотримання лікарнею плати за надання платних адміністративних послуг в загальній сумі 2773, 62 грн., в тому числі за видачу ветеринарних свідоцтв в сумі 1553, 72 грн. та за видачу ветеринарних довідок - 1219, 90 грн.

За період з 24 червня по 17 липня 2011 року до лікарні надійшла оплата за надання адміністративних послуг в загальній сумі 2773, 62 грн., в тому числі за видачу ветеринарних свідоцтв, ветеринарних довідок. Вказані кошти не були перераховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

За період з 24 червня по 31 грудня 2011 року на спеціальний рахунок лікарні за КПКВ 2802030 «Організація і регулювання діяльності установ в системі ветеринарної медицини» надійшло плати за надання адміністративних послуг в сумі 27124, 77 грн., які не були перераховані до спеціального фонду Державного бюджету України та використані лікарнею відповідно до кошторисних призначень.

З копій довідок слідує, що на спеціальний рахунок відповідача була перерахована вартість адміністративних послуг по Конотопській лікарні за період з 24 червня 2011 року по 18 липня 2011 року на суму 2773, 62 грн. та за період з 24 червня 2011 року по 31 грудня 2011 року на суму 27124, 77 грн.

ДФІ в Сумській області за встановлене у липні 2014 року (акт від 01 липня 2014 року) порушення відповідачем законодавства у зв'язку із наданням лікарнею адміністративних послуг за заниженою вартістю за період з 24 червня по 18 липня 2011 року та виниклою у зв'язку з цим різницею в сумі 2773, 62 грн., а також не перерахуванням лікарнею в дохід державного бюджету коштів, які надійшли на спеціальний рахунок лікарні за період з 24 червня по 31 грудня 2011 року за надання адміністративних послуг на суму 27124, 77 грн., винесло вимогу від 31 липня 2014 року про усунення порушень, виявлених в ході ревізії Конотопської лікарні, виходячи з пункту 4 вимоги за період з 24 червня по 31 грудня 2011 року.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту частини 1 статті 250 Господарського кодексу України, ДФІ в Сумській області вправі була застосовувати фінансові санкції протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не більше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Аналіз положень частини 1 статті 250 Господарського кодексу України та статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, що встановлені статтею 250 Господарського кодексу України строки поширюються лише на застосування контролюючим органом адміністративно-господарських санкцій, а не на їх стягнення в судовому порядку, яке здійснюється в межах строків звернення до суду, встановлених статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із матеріалів справи слідує, що ДФІ в Сумській області, пред'явивши у квітні 2015 року позов до Конотопської лікарні про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідача коштів в сумі 29898, 39 грн. у зв'язку із порушенням законодавства за період з 24 червня по 31 грудня 2011 року, подала позов поза межами встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Суди попередніх інстанцій на зазначені обставини уваги не звернули, оцінки їм не дали, питання щодо поновлення строку звернення з позовом до адміністративного суду відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішено.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Враховуючи зазначене колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не вжито всіх передбачених законом заходів, необхідних для повного і всебічного з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так як судами першої та апеляційної інстанцій не було вжито всіх передбачених законом заходів, необхідних для повного і всебічного з'ясування всіх обставин у справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і винести законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: