Справа № 826/12940/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/21517/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Державної фіскальної служби України, треті особи: Міністерство фінансів України, Національне агентство України з питань державної служби, про визнання незаконними дій,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року,

встановив:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України (з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог) про:

- визнання незаконними дій відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 № 169 (далі - Порядок № 169);

- визнання незаконними дій відповідача щодо проведення відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах Державної фіскальної служби всупереч вимогам статей 15, 27 Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язання відповідача призначити та провести конкурс на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби в порядку статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та Порядку № 169;

- зобов'язання відповідача опублікувати і поширити через засоби масової інформації, веб-сайті Державної фіскальної служби дані про вакантні посади керівників територіальних органів Державної фіскальної служби, порядок та умови проходження конкурсу на їх заміщення не пізніше ніж за місяць до його початку;

- зобов'язання відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби умови і порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язання відповідача затвердити наказом Державної фіскальної служби порядок проведення іспиту як складової процедури конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів Державної фіскальної служби;

- зобов'язання відповідача утворити наказом Державної фіскальної служби конкурсну комісію у складі голови - заступника Голови Державної фіскальної служби, секретаря, членів комісії, до складу якої включити представників кадрової та юридичної служб Державної фіскальної служби України;

- визнання незаконними дій відповідача щодо призначення на керівні посади в територіальних органах Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу;

- скасування наказів відповідача про призначення на керівні посади в територіальних органів Державної фіскальної служби осіб без проведення конкурсу.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що Державною фіскальною службою України (далі - ДФС) на офіційному веб-сайті розміщено оголошення про прийом Радою з кадрових питань ДФС документів від кандидатів, які мають бажання зайняти посади начальників головних управлінь та митниць в областях, м. Києві ДФС. Вважаючи, що має право на просування по державній службі та є таким, що відповідає всім необхідним вимогам для призначення на керівну посаду територіального органу ДФС, позивач подав заяву про участь у відборі на посаду начальника Головного управління ДФС у Харківській області, однак не був включений до числа кандидатів на цю посаду. Вважає, що ДФС у порушення вимог чинного законодавства не проводився конкурсний відбір кандидатів на заміщення вакантних посад керівників територіальних органів ДФС. Крім того вважає, що відповідачем без конкурсу призначено 13 осіб на керівні посади територіальних органів ДФС, які до часу призначення (квітень-липень 2014 року) виконували обов'язки начальників цих управлінь.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове про задоволення позову. Касаційну скаргу обґрунтовує доводами, викладеними у позовній заяві, в уточненому позові та в письмових поясненнях, що містяться у справі. Вважає, що процедура відбору кандидатів на посади керівних посад територіальних управлінь ДФС є незаконною, не узгоджується з вимогами статей 15, 27 Закону України «Про державну службу» та Порядку № 169. Зазначає, що судами неправильно витлумачено положення постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року № 423 на користь відповідача. Крім того мотивує касаційну скаргу тим, що наказ ДФС від 30 липня 2014 року № 21 «Про Раду з кадрових питань ДФС України» не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, а тому створення Ради є незаконним.

Державна фіскальна служба України у запереченнях на касаційну скаргу зазначила, що оголошення конкурсного відбору на вакантні посади керівників територіальних органів ДФС є правом, а не обов'язком керівника органу виконавчої влади. Процедура конкурсного відбору є обов'язковою лише у випадку першого прийняття на державну службу, при цьому державні службовці можуть призначатись на посади державної служби за результатами стажування або зарахування до кадрового резерву.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22 серпня 1997 року працює в органах державної податкової служби України, з 2008 року обіймає посаду першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова.

У серпні 2014 року на веб-сайті Державної фіскальної служби України позивач ознайомився з оголошенням від 06 серпня 2014 року «Рада з кадрових питань ДФС оголошує про прийом документів від кандидатів на керівні посади в територіальних органах», згідно з яким Рада з кадрових питань ДФС розпочинає прийом документів від кандидатів, які мають бажання зайняти посади начальників головних управлінь та митниць в областях, м. Києві ДФС.

Позивачем подано заяву про згоду на участь у відборі на посаду керівника територіального органу ДФС - начальника Головного управління ДФС у Харківській області з відповідними документами, однак за результатами відбору Радою з кадрових питань визначені кандидати, до числа яких позивач не включений.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди виходили з того, що законодавством встановлені випадки, коли при прийнятті на державну службу або просуванні по службі державного службовця конкурс може не призначатись та не проводитись, це вирішує керівник відповідного державного органу. У зв'язку з цим в діях відповідача відсутні порушення чинного законодавства щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад та прийняття на державну службу.

В силу частини 5 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Кандидатури на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади погоджуються з головами місцевих державних адміністрацій, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (далі - Положення № 236) ДФС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 11 Положення № 236 Голова Державної фіскальної служби призначає в установленому порядку на посаду за погодженням з Міністром фінансів та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДФС.

В силу пункту 4 Порядку № 45 у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру за формою згідно з додатком 1 пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду.

У разі непогодження міністром зазначеної пропозиції керівник центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, обирає згідно з пунктом 3 цього Порядку іншого кандидата на посаду.

У разі погодження зазначеної пропозиції міністром, через якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України діяльність центрального органу виконавчої влади, керівник центрального органу виконавчої влади подає протягом двох тижнів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу.

Так, згідно зі статтею 27 Закону України «Про державну службу» просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом Міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу. Державний службовець має право брати участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. Переважне право на просування по службі мають державні службовці, які досягли найкращих результатів у роботі, виявляють ініціативність, постійно підвищують свій професійний рівень та зараховані до кадрового резерву.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17 червня 1994 року № 423 «Про деякі питання застосування статей 4, 15 і 27 Закону України «Про державну службу», згідно з пунктом 1 якої прийняття на державну службу на посади третьої-сьомої категорій, передбачених статтею 25 Закону України «Про державну службу», та на інші прирівняні до них посади проводиться за конкурсним відбором у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року № 169, крім випадків, коли інше передбачено законами України. Просування по службі державного службовця, який зарахований до кадрового резерву чи пройшов стажування, а також прийняття на роботу державного службовця, який припинив державну службу у зв'язку з відставкою, може здійснюватися за рішенням керівника відповідного державного органу без конкурсного відбору.

Без конкурсного відбору або стажування можуть прийматися:

а) державні службовці на посади: керівників, які згідно із законодавством обираються або затверджуються колегіальним органом; керівників, які призначаються міністрами, керівниками інших центральних органів державної виконавчої влади за погодженням з керівниками місцевих органів державної виконавчої влади; спеціалістів при переміщенні їх в межах одного державного органу на рівнозначну або нижчу посаду з дотриманням вимог законодавства про працю;

б) державні службовці, які перебували на відповідних посадах у державних органах та виконавчих органах Рад, у тому числі в тих, що ліквідуються, до новостворених органів державної виконавчої влади і місцевого самоврядування.

Тобто, на законодавчому рівні існує певна процедура призначення особи на посаду керівника того чи іншого територіального органу центрального органу виконавчої влади.

Водночас існує певний перелік випадків, коли державні службовці можуть призначатися на посади без конкурсного відбору.

Крім того судами встановлено, що на час розгляду справи територіальні органи ДФС України не створено, штатні розписи не затверджено, у зв'язку з чим рішення про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад відповідачем не приймались.

У зв'язку з цим відсутні підстави для визнання незаконними дій відповідача щодо не призначення та не проведення конкурсу на заміщення вакантних керівних посад територіальних органів ДФС, зобов'язання призначити та провести конкурс, а також похідні від них вимоги.

Стосовно посилань позивача на незаконність проведення Радою з кадрових питань ДФС України відбору та оцінювання кандидатів на керівні посади в органах ДФС, то суди правильно виходи з наступного.

Згідно з пунктом 13 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності у ДФС можуть утворюватися постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи. Рішення про утворення чи ліквідацію колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів приймає Голова ДФС. Кількісний та персональний склад колегії, інших постійних або тимчасових консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів визначає Голова ДФС.

З метою забезпечення комплектування керівних посад територіальних органів доходів і зборів професійно підготовленими кадрами, встановлення прозорої процедури призначення за участі представників громадськості та бізнесу, 30 липня 2014 року Державною фіскальною службою України прийнято наказ № 7, яким утворено Раду з кадрових питань ДФС України, як є консультативно-дорадчим органом і утворена для підготовки рекомендацій щодо кадрового забезпечення територіальних органів ДФС України. Рішення Ради мають рекомендаційний характер та підлягають обов'язковому розгляду керівництвом ДФС під час прийняття рішень про призначення.

Як вбачається з Положення про Раду з кадрових питань ДФС України, до виключних функцій Ради належать: проведення інтерв'ю (співбесіди) з кандидатами, які запропоновані на керівні посади територіальних органів ДФС; обговорення та прийняття рішень щодо кандидатур, які запропоновані на керівні посади; розгляду інших питань, пов'язаних з реалізацією кадрової політики ДФС; надання пропозицій керівництву ДФС з кадрових питань; затвердження внутрішніх положень (регламентів) Ради.

Що ж до повноважень Ради, то їх коло обмежене, а саме: встановлення додаткових критеріїв та вимог, яким повинні відповідати кандидати; визначення обсягу інформації, що подається кандидатом; здійснення оцінки відкритих джерел, з яких надходить інформація.

Тобто, Рада з кадрових питань ДФС України є лише консультативно-дорадчим органом ДФС і утворена для підготовки рекомендацій щодо кадрового забезпечення територіальних органів ДФС.

Доводи касаційної скарги про те, що діяльність Ради з кадрових питань ДФС є незаконною, оскільки наказ ДФС від 30 липня 2014 року № 21, яким її утворено, не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, на державну реєстрацію не подаються акти: а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо); д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм.

Вимоги ОСОБА_4 в частині визнання незаконними дій відповідача щодо призначення на керівні посади у всіх територіальних органах ДФС України осіб без проведення конкурсу не порушують права позивача, за виключенням територіального управління ДФС у Харківській області.

Доводи, якими ОСОБА_4 обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наведеними нормами законодавства, а тому суди правильно відмовили у задоволенні позову.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.