Справа № 334/8614/15-а (2-а/334/9/16)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2016 рокусправа № 334/8614/15-а (2-а/334/9/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2016 року

у справі № 2а/334/9/2016

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора ДПС сектору АТІ ВДАІ м. Запоріжжя Журавського Антона Ростиславовича, Головного управління МВС України в Запорізькій області

про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора ДПС сектору АТІ ВДАІ м. Запоріжжя Журавського Антона Ростиславовича, Головного управління МВС України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого інспектора сектору автомобільно-технічної інспекції ВДАІ з обслуговування м. Запоріжжя ГУ МВС України в Запорізькій області капітана міліції Журавського А.Р. серії ПС2 №282295 від 28.05.2015 у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовано безпідставністю накладення на ОСОБА_1 штрафу за порушення правил дорожнього руху з огляду на відсутність такого порушення та недотримання Інспектором порядку притягнення до адміністративної від повільності.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано правомірністю застосування штрафних санкцій з огляду на доведеність вини позивача у допущенні адміністративного правопорушення, підтвердженої протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом, який був зроблений відповідачем при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та який був досліджений судом першої інстанції.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст.276 КУпАП відповідач-1 після складення адміністративного протоколу був зобов'язаний передати справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення, тобто до підрозділу ДАІ, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, вчинені у територіальних межах Ленінського району міста Запоріжжя, та не мав права самостійно вирішувати справу про адміністративне правопорушення та виносити оскаржувану постанову. Також позивач зазначає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувались обставини щодо закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки складений відповідачем протокол про адміністративне правопорушення датований 2014 роком, в тексті цього протоколу також зазначено, що правопорушення вчинене 28.05.2014, а згідно ст.38 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише протягом двох місяців з часу вчинення правопорушення, в той час як притягнення відповідачем ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності через календарний рік - 28.05.2015, що є протиправним.

Крім того, використання Інспектором для виявлення та фіксації порушень правил дорожнього руху технічного засобу відеозйомки не передбаченого затвердженим Переліком технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого Наказом МВС України від 01.03.2010 № 33, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.03.2010 за № 262/17557, є незаконним, а тому і зібрані за допомогою такого засобу відомості не можуть прийматися судом як доказ в розумінні ст.251 КУпАП.

Також позивач звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на норму ст.280 КУпАП взагалі свідчить про те, що розглядався не поданий ОСОБА_1 адміністративний позов про скасування постанови органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення, а сама справа про адміністративне правопорушення. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що прізвище позивача не «Резніков», як зазначене неодноразово в постанові, а «Рєзніков», а про наявність у справі другого відповідача - ГУ МВС України в Запорізькій області - суд взагалі «забув» зазначити.

Виходячи з наведених обставин, враховуючи, що будь-яких інших доказів наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає, позивач вважає, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв'язку із відсутністю в діях особи ознак складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).

Позивач (його представник), представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, сторонами не заперечується, позивач 28.05.2015 приблизно об 11:30, керуючи автомобілем «Рено» д.н. АР48,3СК, рухався по вул. Портовій в м. Запоріжжі, прямо в напрямку вул. Рекордної. Після проїзду світлофора на перехресті з вул. Леонова його було зупинено інспектором ДПС та повідомлено про порушення правил дорожнього руху, а саме: порушення вимог дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» здійснив рух ліворуч, чим порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

По даному факту Інспектором ДПС сектору АТІ ВДАІ м. Запоріжжя Журавським А.Р. складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 491871, в якому зафіксовано, що 28.05.2014 о 11-30 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Рено Kangoo» державний номер НОМЕР_1, рухався по вул.Портовій із пересіченням вул.Леонова в м.Запоріжжі, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» та повернув ліворуч, чим порушив вимоги п.33 «Дорожні знаки» Додатку 1 Правил дорожнього руху України, за що частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність. Відеофіксація порушення проводилась на камеру Sony. (а. с.36, 47, 52).

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у даному протоколі зазначена дата його складання, дата порушення Правил дорожнього руху та дата розгляду адміністративної справи - « 28.05.2014».

На підставі даного протоколу старшим інспектором сектору АТІ ВДАІ м.Запоріжжя ВДАІ з обслуговування м.Запоріжжя ГУ МВС України в Запорізькій області, капітаном міліції Журавським А. Р. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 282295 від 28.05.2015, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 грн. в дохід держави (а. с.37, 47 на зв.). Копія означеної постанови позивачем отримана, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на цій постанові, позивачем не заперечується.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Стаття 288 КУпАП визначає порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, згідно пункту 3 частини 1 якої постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В свою чергу, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей Кодексу України про адміністративні правопорушення, колегія суддів, як і суд першої інстанції, зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У п.33 «Дорожні знаки» Додатку 1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, дорожній знак 4.2 має назву «Рух праворуч».

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП (в редакції на момент виникнення спірних відносин) перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У частині 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, у частині 2 вказаної статті встановлено, що докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За визначенням, наведеним у статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З вищевикладених норм вбачається, що належним доказом порушення водієм Правил дорожнього руху є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, та відеозапис, які і були підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Означені документи надані відповідачем до суду, при їх дослідженні судом встановлено, що вони підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та його вину у порушенні вимог п.33 «Дорожні знаки» Додатку 1 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Посилання позивача на те, що вказаний відеозапис, зроблений камерою Sony, є незаконно отриманим доказом, оскільки використання Інспектором для виявлення та фіксації порушень Правил дорожнього руху технічного засобу відеозйомки, не передбаченого затвердженим Переліком технічних засобів, що використовуються в підрозділах Державтоінспекції МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху, затвердженого Наказом МВС України від 01.03.2010 №33, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.03.2010 за № 262/17557, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що наведені у даному Переліку технічні засоби стосуються тільки вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто технічних засобів, які застосовуються Державтоінспекцією для фіксації адміністративних правопорушень, пов'язаних зі перевищенням швидкості руху.

Доводи позивача про те, що відповідно до ст.276 КУпАП відповідач-1 після складення адміністративного протоколу був зобов'язаний передати справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до органу (посадової особи), уповноваженоого розглядати справи про адміністративні правопорушення за місцем вчинення правопорушення, тобто до підрозділу ДАІ, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, вчинені у територіальних межах Ленінського району міста Запоріжжя, та не мав права самостійно вирішувати справу про адміністративне правопорушення та виносити оскаржувану постанову, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для висновку про відсутність вини позивача у допущенному адміністративному правопорушенні і, відповідно, для скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 282295 від 28.05.2015.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Стаття 276 КУпАП (на яку посилається позивач) передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Положення статті 285 КУпАП передбачають, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

У випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про дорожній рух» забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні покладається на відповідний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 1 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 341 від 14.04.1997, Державна автомобільна інспекція (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.

До складу Державтоінспекції входять департамент Державтоінспекції МВС, управління (відділи) Державтоінспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Центр безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем, спеціальний підрозділ дорожньо-патрульної служби особливого призначення при департаменті Державтоінспекції МВС, відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах, підрозділи дорожньо-патрульної служби та центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів.

Відповідно до п.5 вказаного Положення № 341 підрозділи Державтоінспекції мають права, передбачені Законами України «Про міліцію», «Про дорожній рух» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють їх діяльність. Зокрема, працівники Державтоінспекції під час виконання службових обов'язків мають право, в тому числі,

перевіряти виконання власниками (володільцями) транспортних засобів вимог законодавства, в тому числі правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху і охорони довкілля, а також вимагати і отримувати від них безплатно необхідні відомості та документацію (пп.1 п.5 Положення);

забезпечувати відповідно до законодавства оформлення адміністративних правопорушень та брати пояснення в громадян, представників юридичних осіб з питань забезпечення безпеки дорожнього руху, вживати відповідних заходів з метою притягнення винних до відповідальності, а також перевіряти у водіїв наявність медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом відповідної категорії під час отримання або обміну посвідчення водія та проведення державного технічного огляду транспортних засобів (пп.21 п.5 Положення).

Відповідно до п.п.3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою, дев'ятою і десятою статті 133-1 цього Кодексу, - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Отже, враховуючи наведені правові норми, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що приймаючи спірну постанову, Інспектор - відпвідач-1 діяв не у межах повноважень, наданих йому чинних законодавством.

Стосовно посилань позивача, що судом першої інстанції взагалі не досліджувались обставини щодо закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки складений відповідачем протокол про адміністративне правопорушення датований 2014 роком, а згідно ст.38 КУпАП притягнення до адміністративної відповідальності можливе лише протягом двох місяців з часу вчинення правопорушення, в той час як притягнення відповідачем ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності мало місце через календарний рік - 28.05.2015, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, у ч.1 ст.38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Водночас, згідно ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачається не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

З наведених вище обставин вбачається допущення відповідачем-1 описки у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 491871, в якому датою його складання, датою порушення Правил дорожнього руху та датою розгляду адміністративної справи вказано « 28.05.2014», в той час як порушення позивачем сталось 28.05.2015. І ця обставина щодо фактичної дати допущення позивачем порушення Правил дорожнього руху всупереч ч.1 ст.71 КАС України, останнім належними доказами не спростовано, а зазначена описка не може бути підставою для висновку суду про відсутність вини позивача у допущенному адміністративному правопорушенні і, відповідно, для скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 282295 від 28.05.2015.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення старшого інспектора сектору АТІ ВДАІ м.Запоріжжя ВДАІ з обслуговування м.Запоріжжя ГУ МВС України в Запорізькій області, капітана міліції Журавського А. Р. серії ПС2 №282295 від 28.05.2015 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 300 грн.

З приводу допущеної судом першої інстанції описки у прізвищі позивача, не зазначення у справі відповідача-2 - ГУ МВС України в Запорізькій області апеляційний суд зазначає, що такі обставини не впливають на суть прийнятого судом першої інстанції рішення, не є підставою для його скасування відповідно до ст.202 КАС України.

При цьому колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1, визначаючи в якості відповідача-2 Головне управління МВС України в Запорізькій області, не пред'являє жодних позовних вимог до вказаного суб'єкту владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення, що свідчить про відсутність підстав для скасування для постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2016 у даній справі.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2016 року у справі № 2а/334/9/2016 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко