Справа № 821/3880/15-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/3880/15-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

30.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.12.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 31484,16 грн. (за основним платежем - на суму 25187,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 6293,83 грн.);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.12.2014 року №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 15.03.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.11.2013 року між позивачем - ОСОБА_1 (Позичальник) та АТ «УкрСиббанк» (права якого перейшли з 19.12.2011р. до ПрАТ «Дельта Банк») укладено Додатковий договір №2 до Кредитного договір №0 від 20.04.2007 року.

Відповідно до цього договору від 15.11.2013 року, сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором, який становить 149510,18 грн. станом на 15.11.2013 року та домовились про порядок та умови погашення вказаного боргу, а саме Позичальник зобов'язується повернути Банку у строк до 21.01.2014 року суму заборгованості перед Банком за Кредитним договором у розмірі 9 000 дол. США, у зв'язку з чим, за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Позичальником своїх зобов'язань, Банком здійснюється прощення боргу в сумі 149 510,18 грн.

При цьому, листом від 18.02.2015 року №2115-17/1972 ПАТ «Дельта Банк» повідомлено Новокаховську ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, що сума 149510,18 грн. є сумою анульованого боргу.

В період з 30.11.2015р. по 01.12.2015р. посадовими особами Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р., за результатами якої було встановлено порушення позивачем вимог: п.п.179.1,179.7 ст.179 ПК України, якими передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) у результаті чого встановлено неподання податкової декларації за 2013 р., що перевірявся; ч. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1,179.7 ст.179 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся в сумі 25187,33 грн., в тому числі по податкових (звітних) періодах: 2013 рік - 25187,33 грн.

Також, відповідачем встановлено факт неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік з відображенням у ній доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., отриманого від ПрАТ «Дельта Банк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 149510,18 грн. за Додатковою угодою №2 від 15.11.2015 року до Договору №0 від 20.04.2007 року.

За результатами цієї перевірки складено акт перевірки від 02.12.2015 року №81/17/НОМЕР_1, на підставі якого, уповноваженою особою відповідача було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 11.12.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 31484,16 грн., у тому числі за основним платежем на суму 25187,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 6293,83 грн.;

- № від 11.12.2015 р., яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170,00 грн.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та відповідно з правомірності спірних рішень відповідча.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 ПК України, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.6.1. ст.6 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до приписів п.8.1. ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

А згідно із пп.9.1.2. п.9.1. ст.9 ПК України, до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

Як вбачається зі змісту приписів пп. 14.1.47 п. 14.1 ст.14 ПК України, «додаткові блага» - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З положень пп.16.1.3. п.16.1. ст.16 ПК України видно, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пп.16.1.4. п.16.1. цієї ж ст.16 ПКУ, платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до ст.36 Кодексу, є податковим обов'язком. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Підстави ж припинення податкового обов'язку, крім його виконання, визначені п.37.3. ст.37 ПК України.

Згідно пункту 38.1. ст.38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. А п.38.2. цієї ж статті 38 визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Так, пп.162.1.1 п.162.1. ст.162 розділу IV ПК України встановлено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

А згідно пп. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 названого Кодексу, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як «додаткове благо» (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу), зокрема, суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З п.163.1 ст.163 ПК України вбачається, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір від 20.04.2007 року за №0, відповідно до якого Банк зобов'язується надати Позичальнику (ОСОБА_1), а останній зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20364,6 доларів США, що на день укладання договору складає 102838 грн. 20 коп., у порядку і на умовах зазначених у вказаному договору.

Далі, по справі встановлено, що 13.11.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» (права АТ «УкрСиббанк» перейшли з 19.12.2011 року до ПрАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №2 до Кредитного договору №0, відповідно до якого, сторони визнали наявність боргу Позичальника за Кредитним договором, який становить 149510,18 грн. станом на 15.11.2013 року та домовились про порядок та умови погашення вказаного боргу, а саме Позичальник зобов'язується повернути Банку у строк до 21.01.2014 року суму заборгованості перед Банком за Кредитним договором у розмірі 9 000 дол. США, у зв'язку з чим за умови своєчасного та у повному обсязі виконання Позичальником своїх зобов'язань, Банком здійснюється прощення боргу в сумі 149510,18 грн. (а.с. 69-70).

Як вбачається з матеріалів справи, на запит від 19.11.2014 року №3146/21-02-17-02 Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області, ПАТ «Дельта Банк» до контролюючого органу надано лист від 18.02.2015 року щодо надання інформації по фізичним особам, які отримали доходи у вигляді «додаткового блага».

Так, відповідно до змісту вказаного листа, в ІУ-му кварталі 2013 року Банком було анульовано фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) частину кредитної заборгованості у розмірі - 149 510,18 грн. та відповідно, відображено в податковому розрахунку N1ДФ. При цьому, між Банком та фізичною особою платником податку було укладено Додатковий договір №2 від 15.11.2013р., в п. 4 якого відображено, що підписанням даного договору Позичальник стверджує, що він повідомляє про те, що згідно пп. «д» п. 164.2.17 ПК України позичальник зобов'язаний самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану кредитором суму у розмірі 149 510,18 грн.

Таким чином, з вказаних вище обставин вбачається, що позивач - ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про обов'язок сплати вказаного податку на «додаткове благо», що підтверджується його підписом та додатковим договором від 13.11.2013 року.

Як слідує з приписів п.179.1 ст.179 ПК України, платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

А у відповідності до п. 49.1 та пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, платник податку на доходи фізичних осіб зобов'язаний до 01 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку, відобразити в ній вказаний дохід, та у відповідності до п. 179.7 ст. 179 цього Кодексу самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Отже, за таких обставин, оскільки ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений ПАТ «Дельта Банк» про те, що згідно пп.164.2.17-д п.164.2 ст.164 ПК України, анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, то відповідно, йому було необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., отриманий від ПАТ «Дельта Банк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 149510,18 грн. за Кредитним договором №0 від 20.04.2007 року, та відповідно, сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Проте, як встановлено судами обох інстанцій, на момент проведення контролюючим органом спірної перевірки ОСОБА_1 не було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2013 році.

Таким чином, оскільки судами встановлено факт отримання ОСОБА_1 у 2013 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 149510,18 грн., останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними п.167.1. ст.167 ПК України, а отже позивач зобов'язаний був сплатити 25187,33 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Оскільки п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України не містить таких застережень, а лише визначає обов'язок платника податку після отримання від банку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити його у річній податковій декларації.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду 1-ї інстанції про правомірність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 11.12.2014 року №, а тому, жодних законних підстав для його скасування не вбачається.

При цьому, слід звернути увагу й на те, що аналогічна правова позиція із даного питання була вже неодноразово викладена і Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 12.03.2015 року у справі №К/800/62063/14, від 24.02.2016 року у справі №/800/30393/15, від 16.03.2016 року у справі № К/800/8588/15.

Одночасно, також необхідно зазначити, що відповідно до п.123.1. ст.123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп.54.3.1, 54.3.2,54.3.4,54.3.5,54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25% суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

А відповідно до п.120.1 статті 120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 грн. за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Отже, саме за вказаних обставин, відповідачем, згідно оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № від 11.12.2015р., і було цілком правомірно донараховано та застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170,00 грн.

Згідно із п.58.2. ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про обґрунтованість та правомірність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко