Справа № 802/211/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2016 р. Справа № 802/211/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

25.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 20.01.2016 року вона звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницької області із письмовою скаргою (вх. № 11/К-131). У скарзі зазначала, що Постановою головного державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ Заплетнюка Б.І. від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на її користь як споживача 20477 грн.

Вказала, що за боржником зареєстровані автомобіль ЗИЛ157, 1985 року випуску, колір зелений, № шасі НОМЕР_7, р.н. НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2, автомобіль RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_6, автомобіль DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_9, НОМЕР_8, які оголошено в розшук постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 р. Дану постанову Староміським ВДВС Вінницького МУЮ 14.10.2014 року (вих. № 14848/10-35) направлено до УДАІ УМВС України у Вінницької області для виконання. Позивачка зауважила, що незважаючи на те, що боржник ОСОБА_3 протягом тривалого часу, який минув з дня отримання працівниками ДАІ вказаної постанови, яка є обов'язковою до виконання, неодноразово був помічений за керуванням ним автомобілем марки TOYOTA LAND CRUISER 4.0D р.н. НОМЕР_10, будь-якої інформації про реальне виконання вказаної постанови до виконавчої служби не надходило, а надсилались лише формальні, не мотивовані, без посилань на норми діючого законодавства відписки, що дає підстави вважати, що працівники УДАІ УМВС України у Вінницької області не виконали покладені обов'язки та завдання. Посилаючись на те, що станом на час подачі даного адміністративного позову до суду, відповідач відповіді на скаргу не надав, ОСОБА_1 просила:

- визнати бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду її скарги від 19.01.2016 року незаконною;

- зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області розглянути її скаргу від 19.01.2016 року та надати їй обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства;

- стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 2500грн. на відшкодування моральної шкоди;

Позивачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки в матеріалах справи (а.с. 38).

Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника про одержання повістки суду (а.с. 39). В матеріалах справи містяться письмові заперечення на адміністративний позов представника відповідача (а.с. 25-26).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницької області із письмовою скаргою (вх. № 11/К-131), у якій зазначала, що Постановою головного державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ Заплетнюка Б.І. від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на її користь як споживача 20477 грн. В своїй скарзі позивач наводить інформацію про те, що зареєстровані за боржником автомобілі ЗИЛ157, 1985 року випуску, колір зелений, № шасі НОМЕР_7, р.н. НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2, автомобіль RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_6, автомобіль DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_9, НОМЕР_8, які оголошено в розшук постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 р. Дану постанову Староміським ВДВС Вінницького МУЮ 14.10.2014 року (вих.№ 14848/10-35) направлено до УДАІ УМВС України у Вінницької області для виконання. Позивачка зауважила, що незважаючи на те, що боржник ОСОБА_3 протягом тривалого часу, який минув з дня отримання працівниками ДАІ вказаної постанови, яка є обов'язковою до виконання, неодноразово був помічений за керуванням ним автомобілем марки TOYOTA LAND CRUISER 4.0D р.н. НОМЕР_10, однак, будь-якої інформації про реальне виконання вказаної постанови до виконавчої служби не надходило, а надсилались лише формальні, не мотивовані, без посилань на норми діючого законодавства відписки, що дає підстави вважати, що працівники УДАІ УМВС України у Вінницької області не виконали покладені на них ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.ст. 2,10 Закону України «Про міліцію» обов'язки та завдання. На підставі викладеного просила доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції, які за наведених вище обставин вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_3; притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу; вжити передбачених законодавством заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів ОСОБА_3 на підставі постанови державного виконавця, вилучення останніх і передачі органам державної виконавчої служби для примусової реалізації; на підставі ч. 2 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» враховуючи, що внаслідок галопуючої інфляції в Україні стягнені на її користь кошти у національній валюті з кожним днем обезцінюються, термін розгляду скарги скоротити; про результати розгляду скарги повідомити письмово відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 5-6).

До письмових заперечень на адміністративний позов відповідач надав лист від 18.02.2016 року (вих. №20/К-53) Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції у Вінницькій області, яким повідомлено ОСОБА_1, що її скарга про бездіяльність працівників міліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3 та вжиття заходів відносно їх розшуку, розглянута. Проведеною службовою перевіркою встановлено, що 04.12.2014 року до УДАІ ГУ МВС України у Вінницькій області надійшла постанова «Про розшук майна боржника, винесена Староміським відділом ДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме «ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_12, «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_10, «RENAULT MASTER» номерний знак НОМЕР_3 та «DAIMLER-BENZ 123» номерний знак НОМЕР_11. В ході перевірки по базам даних встановлено, що на громадянина ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль «ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_12 та «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_10. На виконання вказаної постанови 09.12.2014 року орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3, встановлено картки розшуку відносно зареєстрованих автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку автомобілів до автоматизованої інформаційно-пошукової системи «ВІДЕОКОНТРОЛЬ - Рубіж». Також повідомлено, що розшук транспортних засобів відносно яких відкрито виконавче провадження органами ДВС, підрозділами поліції здійснюється під час нагляду за дорожнім рухом у рамках виконання функціональних обов'язків (а.с. 27). Крім того вказано, що в ході проведення службового розслідування, факти бездіяльності працівників міліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3, не знайшли свого ґрунтовного підтвердження, що викладено у Висновку по результатам розгляду скарги ОСОБА_1 затвердженому заступником начальника УПД ГУНП у Вінницькій області від 18.02.2016 року (а.с. 29-30).

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд виходить з того, що згідно із ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про звернення громадян", "Про інформацію" та відповідними спеціальними законами.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що скарга це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 16 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 20.01.2016 року звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницької області із письмовою скаргою (вх.№ 11/К-131).

Листом від 18.02.2016 року (вих. №20/К-53) Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції у Вінницькій області повідомило позивачку, що її скарга щодо бездіяльності працівників міліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_3 та вжиття заходів відносно їх розшуку, розглянута.

Із наданих в матеріали справи письмових заперечень на адміністративний позов відповідача слідує, що відповідь на скаргу ОСОБА_1 надана скаржнику 18.02.2016 року (за вих. № 20/к-53), тобто, на думку відповідача, у встановлені законом строки. Однак, отримавши адміністративний позов, та встановивши, що відповідь позивачка не отримала, ГУНП у Вінницькій області повторно (наручно) направлена відповідь на скаргу ОСОБА_1, яку остання отримала 18.03.2016 року, про що поставила власний підпис (а.с. 27 з/б). Крім того на спростування заявлених позовних вимог вказали, що відповідач повідомив позивачку про результати розгляду її скарги з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» у місячний термін, листом від 18.02.2016 року за вих. №20/к-53, що підтверджується журналом реєстрації звернень громадян за 2016 рік №4 від 09.11.2015 року (а.с. 28).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що відповідачем порушено, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" місячний термін розгляду скарги ОСОБА_1 та не наведено об'єктивних обставин, які б свідчили про неможливість вирішення порушених у звернені питань у місячний термін. Пояснення відповідача про те, що відповідь скаржнику направлена 18.02.2016 року не підтверджує факту отримання відповіді ОСОБА_1 у межах місячного терміну.

Доказів отримання позивачкою скарги у межах встановленого Законом України «Про звернення громадян» місячного строку відповідачем суду не надано. Журнал обліку пропозицій, заяв і скарг громадян свідчить лише про факт реєстрації скарги ОСОБА_1 та містить відмітку про прийняте рішення, однак, не підтверджує факту отримання відповіді скаржником.

Судом встановлено, що фактично відповідь на скаргу від 20.01.2016 року ОСОБА_1 отримала 13.03.2016 року, про що свідчить її власний підпис (а.с. 27), тобто за межами встановленого Законом України «Про звернення громадян» місячного строку для надання відповіді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду її скарги від 20.01.2016 року незаконною є аргументованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України №1102 від 17.12.2008 року затверджено "Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках". Цей порядок визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення.

На час розгляду даної адміністративної справи у суді, відповідь ОСОБА_1 на її скаргу від 20.01.2016 року надана. Однак, аргументованою її вважати не можливо, оскільки позивачка вказала, що постановою головного державного виконавця Староміського ВДВС Вінницького МУЮ Заплетнюка Б.І. від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на її користь як споживача 20477 грн. Зазначила, що за боржником зареєстровані автомобіль ЗИЛ157, 1985 року випуску, колір зелений, № шасі НОМЕР_7, р.н. НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2, автомобіль RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_6, автомобіль DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_9, НОМЕР_8, які оголошено в розшук постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 р.

У Висновку по результатам розгляду скарги ОСОБА_1 затвердженому заступником начальника УПД ГУНП у Вінницькій області від 18.02.2016 року, вказано, що 03.02.2016 року в ході розгляду скарги громадянки ОСОБА_1 проведено розмову з громадянином ОСОБА_3, який повідомив, що автомобіль №ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_12 близько 8 років тому він продав по дорученню, а автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_10 близько року назад він передав волонтерам для передачі бійцям а АТО.

Стосовно вказаних висновків суд зазначає про те, що вони зроблені лише зі слів ОСОБА_3. Докази відсутності майна, зокрема вказаних вище автомобілів у власності останнього відсутні. Факт продажу автомобіля №ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_12 по дорученню не свідчить про зміну власника автомобіля. Докази передачі автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_10 волонтерам для передачі бійцям АТО також відсутні.

З огляду на викладене, вказані висновки зроблені по результатам розгляду скарги ОСОБА_1 є формальними та не спрямовані на реальне встановлення місцезнаходження майна ОСОБА_3

Крім того, в ході службового розслідування не з'ясовувалось місцезнаходження автомобілів RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_6, DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_9, НОМЕР_8, вказаних державним виконавцем в постанові про розшук майна боржника.

Посилання відповідача на те, що факт повідомлення ОСОБА_1 відповідачем про результати розгляду її скарги вказаним вище листом підтверджуються журналом реєстрації звернень громадян за 2016 рік №4, є безпідставними оскільки ним може підтверджуватись лише факт реєстрації звернень громадян у 2016 році, а не надання аргументованої письмової відповіді на всі поставлені у зверненні питання. З огляду на що суд дійшов висновку, що скарга була розглянута відповідачем формально без вивчення причин і встановлення винних осіб у неналежному виконанні постанови державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 р.

У своєму звернені до відповідача, а також у матеріалах виконавчого провадження, зазначалося про наявність у боржника ОСОБА_3 у власності транспортних засобів. Згідно висновку по результатам розгляду скарги громадянки ОСОБА_1, працівники Національної поліції обмежилися лише відібранням у ОСОБА_3 пояснень. Жодних інших дій, направлених на фактичний розшук і вилучення транспортних засобів боржника як забезпечення виконання судового рішення вчинено не було. Такі дії не можуть розглядатися судом як належний розгляд скарги позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства на її скаргу від 20.01.2016 року, є аргументованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки 2500грн. на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивачем не зазначено, в чому полягає нанесена їй моральна шкода і відповідних доказів на її підтвердження не надано.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки 2500грн. на відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.01.2016 року та зобов'язання його надати обґрунтовану відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 19.01.2016 року відповідно до чинного законодавства, є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже підлягають частковому задоволенню.

Частина 1 статті 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 29.02.2016 року, з огляду на що судові витрати нею не здійснювались, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 19.01.2016 року.

Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 19.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович