Справа № 205/1637/16-а
Суддя: Шавула В. С.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

07.04.2016 Єдиний унікальний номер 205/1637/16-а
Справа № 2а/205/45/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

25 лютого 2016 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії (а.с.4-7).

В обґрунтування підстав зазначила, що працює на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська.

Починаючи з 03 вересня 2012 року позивачці призначена пенсія за віком, відповідно до вимог ст.. 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в сумі 1 295,55 грн. На підставі розпорядження № 819225 від 12.09.2014 року проведено перерахунок призначеної пенсії, розмір якої становив 1 430,27 грн.

Починаючи з 01.04.2015 року позивачці припинена виплата вищевказаної пенсії, у зв'язку із чим, вона звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати даної пенсії.

Листом №С-29/16ос від 12.02.2016 року відповідачем було відмовлено їй у поновленні пенсії.

На підставі викладеного позивачка вимушена була звернутись до суду та просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо припинення їй з 01.04.2015 року виплати щомісячної пенсії за віком в сумі 1 430,27 грн.; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити їй щомісячну пенсію в сумі 1 430,27 грн. за віком за період починаючи з 01.04.2015 року.

Позивачка надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати в порядку письмового провадження без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.20).

Відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська в особі свого представника за довіреністю - Буряк О.В., до суду надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності в порядку письмового провадження (а.с.21). Також, представник надав письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне (а.с.23-25).

Починаючи з 02.07.2013 Позивачу призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року під час роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не виплачуються» Дію Закону №213-VIII подовжено Законом України №911 від 24.12.2015 року. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється. Оскільки, позивачка працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то виплата пенсії, призначена ОСОБА_1 за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була припинена з 1 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Підставою звернення позивача до суду є захист прав на належне пенсійне забезпечення у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу Пенсійного Фонду України, що викликані діями такого органу при здійсненні владних управлінських функцій при здійсненні перерахунку пенсії на користь позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи, та перевіривши надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 03 вересня 2012 року призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Починаючи з 13 жовтня 2006 року позивачка працює на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, яка відповідно до ЗУ «Про державну службу» віднесена до категорії посад державних службовців. Даний факт підтверджує у своїй позовній заяві позивач, що також визнається відповідачем у своїх запереченнях.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, позивачці як пенсіонеру, яка працює на посаді державного службовця, з 01.04.2015 р. призупинено виплату пенсії за віком.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача зі зверненням, а саме: із листом від 05 лютого 2016 року про поновлення раніше призначеної пенсії за віком, але листом за № С-29/16с від 12 лютого 2016 року Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська відмовило їй у поновленні виплати пенсії за віком, з посиланням на те, що з 01.04.2015 р. скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, разом із тим зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились, а відтак відсутні підстави для поновлення виплати їй пенсії за віком, як особі, яка працює на посаді державного службовця (а.с.14,15).

Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст. 19).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., пп. 2 п. 12 розділу І якого внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р.: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії ї соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 р. №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 р., строк, тобто до 01.06.2015 р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015р.

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивачка, вже не дає їй права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому позивачка з 01.06.2015р. перестала бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.04.2015р. було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, а відповідно виплата пенсії позивачці з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно з 01 червня 2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015р. не поновив виплату пенсії за віком позивачці, оскільки з даної дати вона вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно він став прирівняним до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах.

Тому пенсійні права позивачки з 01.06.2015р. по 31.12.2015р. відповідачем порушуються і вони підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Такий правовий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Підстав для покладення на відповідача обов'язку виплачувати пенсію позивачці після 31 грудня 2015 року немає, враховуючи подальші зміни до зазначеного вище закону і межі позовних вимог, з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 № 911, було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Вищезазначені норми Закону є діючими, рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнані, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що порушення прав позивачки є триваючим, нарахування і виплата пенсії проводиться кожного місяця за наявності законних на те підстав, а як зазначено в запереченні відповідача, виплата пенсії позивачці з 01.04.2015 року була припинена на вимогу Закону в автоматизованому порядку без прийняття рішення про припинення виплати пенсій безпосередньо щодо позивача особисто. І як встановлено судом, після 01 червня 2015 року, коли позивач знову отримав право на пенсію, виплата пенсії повинна була автоматично відновлена, що не відбулося, а тому після офіційної відмови про поновлення виплати пенсії у лютому 2016 року позивачка звернулась до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська є законними, обґрунтованими та доведеними, у зв'язку із чим підлягають задоволенню у частині визнання неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо щодо припинення ОСОБА_1, починаючи з 01 квітня 2015 року, виплати щомісячної пенсії за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 430,27 грн. та зобов'язання відповідача відновити з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання щодо компенсації понесених судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню вважає за належне стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 3, 6 - 14, 17, 159 - 163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо припинення ОСОБА_1, починаючи з 01 квітня 2015 року, виплати щомісячної пенсії за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 430,27 грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська відновити з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула