Справа № 436/7571/12 (2а/436/143/12)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/37623/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати дії Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області неправомірними; зобов`язати відповідача зареєструвати його за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.
Постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судами встановлено, що 1 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Спеціалістом Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в той же день позивача було знято з реєстраційного обліку.
Після зняття з реєстрації ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви було додано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з якого вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачем 5 жовтня 2012 року ОСОБА_1 була надана відповідь про відмову у реєстрації місця проживання за вказаною адресою, оскільки ним не надано визначених законодавством України для цього документів.
Так, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон № 1382-IV) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.
Статтею 6 вказаного Закону врегульовано питання реєстрації місця проживання особи, де передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.
Відповідно до статті 6 Закону № 1382-IV Кабінетом Міністрів України 28 липня 2004 року було прийнято постанову № 985 «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні», норми якої діяли на час виникнення спірних відносин.
Цією постановою затверджено форму та зміст заяви про реєстрацію місця проживання, яка повинна містити, зокрема, відомості про підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною ним адресою (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи).
У разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації, вимагається згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника. У разі вселення до батьків їх неповнолітніх дітей така згода не є обов`язковою.
Як встановлено судами, ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про реєстрацію місця проживання без надання належних для цього документів.
Суди першої та апеляційної інстанцій вірно вказали на те, що виходячи з положень статті 1299 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, а витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з якого вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не свідчить про реєстрацію за позивачем права власності чи користування нерухомим майном, і не є документом, що підтверджує право на проживання в житлі. Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно того, що його мати та брат, які проживають в будинок АДРЕСА_3 , не заперечують проти його реєстрації за зазначеною адресою, то суд апеляційної інстанції зазначив, що як пояснив позивач, право власності на вказаний будинок за зазначеними особами не зареєстровано, і відповідно своєї згоди на реєстрацію у встановленому порядку вони не надавали.
Згідно вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди має бути доведеність та наявність зв`язку між його протиправними, неправомірними або незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та завданою внаслідок цих рішень, дій чи бездіяльності позивачеві шкоди.
З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки на час його звернення до відповідача про реєстрацію місця проживання (жовтень 2012 року), у останнього не було правових підстав для задоволення таких вимог. ОСОБА_1 не позбавлений права на повторне звернення щодо реєстрації його місця проживання з наданням при цьому належних документів.
Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи та їх висновків, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самарського районного відділу у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.