Справа № 521/19785/15-а
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/172/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

при секретарі - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІПП 3-ої роти 4-го батальйону м. Одеси рядового поліції Рибакова Олександра Васильовича, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати постанову серії ПС2 № 794446 від 05 грудня 2015 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 05 грудня 2015 року приблизно у 9:30 годині в м. Одеса на вул. Центральний аеропорт, 2-а, позивач підійшов до свого транспортного засобу «Тоуоtа Саrіnа Е», номерний знак НОМЕР_1 та до нього звернувся ІПП 3-ої роти 4-го батальйону м. Одеси рядовий поліції Рибаков Олександр Васильович та попросив пред'явити документи на його транспортний засіб, та було винесено постанову ПС2 №794446 від 05 грудня 2015 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 255,0 грн. На зауваження позивача, що він не порушував ПДР Інспектор Поліції безпідставно звинуватив його у порушенні ПДР. Таким чином, склад правопорушення за ч. 1 ст.122 КпАП України відсутній. На думку позивача винесена постанова є безпідставною, не базується на належних доказах, зазначене правопорушення не відповідає обставинам справи, а постанова не відповідає вимогам закону та підлягають скасуванню. На підставі викладеного, а також оскільки вирішення даного питання іншим порядком не є можливим, позивач вимушений звернутися до суду.

Інспектор ПП 3-ої роти 4-го батальйону м. Одеси рядовий поліції Рибаков Олександр Васильовичта представник третьої особи - Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліціїзаперечували проти позову, третя особа надала до суду заперечення проти позову, вказуючи на те, що порушення мало місце, а дії ІПП 3-ої роти 4-го батальйону м. Одеси рядового поліції Рибакова Олександра Васильовичавідповідали вимогам закону.

Заперечення обґрунтовані тим, що КАС України передбачає не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України). Позивач, заперечуючи відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, зазначив, що він не порушував вимог Правил дорожнього руху, проте, всупереч ч. 2 ст. 106 КАС України позивачем не надано суду доказів на спростування обставин, викладених у оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення.

З відеозапису, здійсненого нагрудною камерою поліцейського, видно, що 05.12.2015 р. гр. ОСОБА_1 здійснив автомобілем НОМЕР_2 перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1.

Згідно з ч. 1 п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом № 1395 Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 3 п.10 Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Статтею 23 Закону України «Про національну поліцію» зазначено, що одними з основних повноважень поліції є здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена інспектором патрульної поліції рядовим поліції Рибаковим О.В., який відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення.

У відповідності до ст. 268 КУпАП позивачу інспектором патрульної поліції було роз'яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В діях позивача ОСОБА_1 був склад правопорушення, тому постанова по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною, а її зміст не суперечить нормам законодавства. Наведені позивачем у позовній заяві доводи не спростовують факт скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. встановлено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних вище випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідачем надано відеозапис.

У наступне судове засідання позивачем надано до суду уточнення до позову, зазначив, що 05 грудня 2015 року приблизно у 9:30 години ранку в м. Одеси на вул. Центральний аеропорт 2-а, підійшовши до свого транспортного засобу «Тоуоtа Саrіnа Е», номерний знак НОМЕР_1, до позивача звернувся інспектор поліції та попросив пред'явити документи на транспортний засіб, поліцейський звинуватив його в тому, що він зробив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34, та перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 ПДР. Це твердження Інспектор заявляв не однократно, але у постанові Інспектор не зазначив про те що він зробив зупинку автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34. Не зрозуміло чим керувався Інспектор коли звинувачував позивача особисто і які докази він мав того що саме він порушив і саме цей пункт ПДР. Виходячи з того що позивач не порушував ПДР, Інспектор не вніс в постанову відомості про начебто його порушення дорожнього знаку 3.34 ПДР. Але не відомо з якої причини Інспектор виніс постанову відносно нього за порушення проїзду розмітки 1.1 ПДР. Інспектор у постанові зазначив, що позивач здійснив перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1, але коли він підійшов до автомобіля, інспектор стояв біля авто, і за кермом транспорту ні його, ні когось іншого не було. Тим самим, твердження поліцейського, що саме позивач, як водій здійснив перетин дорожньої розмітки не відповідає дійсності. Коли позивач підходив до свого автомобілю, до нього підійшов відповідач та звинуватив його у скоєнні адміністративного правопорушення.

На прохання позивача надати йому докази його вини, що саме він скоїв перетин суцільної лінії дорожньої розмітки, останній відмовився пред'явити таки докази. В справі будь-які докази вини позивача відсутні.

ОСОБА_1 надав до суду пояснення, в яких вказав, що він як водій під час керування автомобілю, керується Правилами дорожнього руху, та інших законів у цій сфері він не

вивчав. Він знає, що суцільна дорожня розмітка 1.1 ПДР - це непереривна лінія певної товщини. Є також подібна розмітка як 1.2, 1.3, 1.4, 1.12 ПДР, які також є, або мають суцільну смугу, і кожна з цих розміток має свої стандарти і назви. Також знає що є така розмітка як 1.16.1, 1.16.2, 1.16.3, 1.16.4 ПДР. Коли він підійшов до автомобілю поліцейський звинуватив позивача в тому, що він нібито стоїть в зоні дії знаку 3.34 (зупинку заборонено), і також повідомив що він заїхав на острівець безпеки.

Своїми твердженнями Інспектор збив позивача з пантелику. Адже він знав що автомобіль стовідсотково не стоїть в зоні дії знаку 3.34 ПДР. Інспектор почав на позивача тиснути і говорити що він заїхав на острівець безпеки 1.16.4 ПДР, що це заборонено, і що для того щоб в'їхати на розмітку 1.16.4 ПДР, йому необхідно було перетнути суцільну смугу 1.1 ПДР. Позивач не зрозумів твердження Інспектора, так як дорожня розмітка 1.1 та 1.16.4 ПДР це різні розмітки, з різними стандартами та різними назвами, і призначенням. Розмітка 1.1 це одне, а розмітка 1.16.4 це зовсім інше. Позивач вже розібрався і розуміє, що він не перетинав дорожню розмітку 1.1, і взагалі на вулиці Аеропортівська відсутня така дорожня розмітка як 1.16.4 ПДР. Інспектор помилився і незаконно його звинуватив у тому, що він порушив ПДР, не зважуючи на те що позивач не оставляв автомобіль на острівці безпеки, хоча би тому що там такої дорожньої розмітки нема.

Незаконне твердження Інспектора, та тиск на нього привів до того що відносно позивача була винесена постанова, за таке порушення яке він не робив. Адже зі слів Інспектора позивач поставив автомобіль в зоні дії знака 3.34, на дорожній розмітці острівець безпеки 1.16.4, та перетнув суцільну смугу 1.1 ПДР. Постанову не зрозуміло чому було складено тільки за те, що він нібито під час руху перетнув суцільну дорожню смугу 1.1 ПДР. Позивач звертає увагу, що Інспектор підійшов до позивача не тоді коли він його зупинив, під час руху, а тоді коли він підійшов до автомобілю. Також він підійшов не один до автомобілю, а інспектор склав на позивача постанову лише тому, що він припустив що саме він здійснив якесь порушення ПДР, і тому що саме він власник цього транспорту. А згідно Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Позивач знає, що автомобіль стояв саме на дорожній розмітці 1.16.1 - 1.16.3. Юридично дорожня розмітка 1.1 і розмітка 1.16.1 це різні розмітки, вони мають різні вимоги, стандарти, назви, різні пункти у ПДР. Згідно ПДР розмітка 1.16.1 позначає - напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків. Водії під час руху транспортним засобом керується виключно ПДР, і так само ПДР не забороняють перетинати дорожню розмітку 1.16.1 - 1.16.3. Прямої норми Закону та Указу про затвердження ПДР - про заборону перетинати дорожню розмітку 1.16.1 - 1.16.3 немає. І тому водії у більшості випадків перетинають цю розмітку. Особисто позивач дуже часто бачив що Інспектори ДАІ, Міліціонери, а сьогодні Поліцейські перетинають дорожню розмітку 1.16.1 ПДР, і не під час руху, або екстреного руху, а просто стоять на острівцях напрямку 1.16.1 ПДР, і не для складання матеріалів ДТП, а просто так. На таких острівцях дуже часто стоять і звичайні громадські автомобілі. Також з поліцейськими на цих острівцях дуже часто стоять продавці полісів обов'язкового страхування на своїх автомобілях.

Така наочна практика доводить про те що насправді на Острівці напрямку 1.16.1 ПДР не заборонено стояти та перетинати її. Також хочу звернути увагу суд на те що при перетині дорожньої розмітки 1.16.1 водій не зустрічається з зустрічним рухом, і не створює небезпеки.Так як позивачу відомо, то згідно ПДР , 34 розділу, п. 1.1 (вузька суцільна лінія) - це лінія яка: - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, - позначає межі смуг руху на дорогах; - позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; - позначає межі місць стоянки транспортних засобів; - позначає межі місць майданчиків для паркування; - позначає край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Також у ПДР зазначено що - лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Також, як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год. Таким чином перетинати дорожню розмітку 1.1 дозволено у багатьох випадків. Мета нанесення суцільної смуги необхідно лише для того щоб водію показати напрямок руху, виключно для врегулюванню дорожнього руху на вулицях. Однак дуже важливу мету саме ця смуга, суцільна, необхідна для того, щоб розділити зустрічні напрямки дорожнього руху, винятково для забезпечення життя, здоров'я та майна громадян. При перетині суцільної смуги на парковці нема загрози життю та майну, при перетині смуги праворуч від полоси руху теж відсутня вірогідність лобового зіткнення. Тобто, небезпечно перетинати смугу 1.1 при розділі проїзної частини з зустрічним напрямком руху.

Тому, твердження Поліцейського про те що суцільну смугу заборонено перетинати є необґрунтованим. Згідно ПДР дорожню розмітку заборонено перетинати лише у певних випадків. І дорожні служби наносять таку дорожню розмітку, яку заборонено перетинати, лише там, де є небезпека для учасників дорожнього руху. Позивач дорожню розмітку 1.1 ПДР не перетинав. В місці де стояв його автомобіль не було жодної загрози будь якому автомобілю, або іншому учаснику дорожнього руху. Його автомобіль не створював перешкод для інших учасників руху. Всі ці твердження підтверджуються матеріалами справи, так як у матеріалах справи відсутні докази того що він створив небезпеку, відсутні свідки, або потерпіли яким він створив перешкоду, також у матеріалах справи відсутні докази того що саме він під час руху зробив перетин дорожньої смуги 1.1 ПДР. Інспектор не з'ясував особисто, і не надав до суду доказів про те що на вулиці Аеропортівська в м. Одеса є у наявності дорожня смуга 1.16.4 та смуга 1.1 і в яких само місцях на вулиці вони є. Позивач звертає увагу, що Законодавець, в особі Верховної ради, та в особі Міністерства внутрішніх справ, Міністерства Юстиції не зазначив у розділі 34 ПДР у п. 1.1 про те що будь яку суцільну смугу заборонено перетинати. Також не зазначено про те що дорожню розмітку 1.16.1 - 1.16.3 Заборонено перетинати. Перепон для цього не було. І якщо - прямо не заборонено то це дозволено. У ПДР зазначено певний перелік коли наноситься дорожня розмітка 1.1 і тільки в одному випадку забороняється перетинати цю лінію. Напевно перелік вказано не просто так, замість того щоб взагалі заборонити перетин.

Суд, вивчивши адміністративну справу, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2015 року інспектором патрульної поліції 4-го батальйону 3-ої роти УПП Рибаковим О.В. було складено постанову серії ПС2 № 794446 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255,0 грн.

Зі змісту постанови, вбачається, що 05 грудня 2015 року приблизно у 9:30 годині в м. Одеса по вул. Центральний аеропорт, 2-а, автомобіль марки «Тоуоtа Саrіnа Е», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, здійснив перетин через суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., що порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до відеозапису, здійсненого нагрудною камерою поліцейського, видно, що 05 грудня 2015 року ОСОБА_1 здійснив автомобілем «Тоуоtа Саrіnа Е», номерний знак НОМЕР_1, перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1.

Посилання позивача на те, що він не здійснював перетину суцільної лінії не можуть бути прийняті судом, оскільки з відеозапису встановлено, що на питання поліцейського ОСОБА_1 відповідає: «У мене була необхідність стати на острівці, перегрівається двигун», «Я приїхав сюди 25 хвилин тому», «Я стою на острівці безпеки» тощо.

Згідно з ч. 1 п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху затвердженої Наказом №1395 Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 і 3 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 3 п. 10 Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена інспектором патрульної поліції рядовим поліції Рибаковим О.В., який відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями

125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП. Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи внутрішніх справ розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 123 КУпАП, а відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів внутрішніх справ такі справи про адміністративні правопорушення мають право розглядати працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом під час розгляду позову встановлені обставини, які підтверджують позов, та які враховуються судом при винесенні постанови.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Способи захисту прав та законних інтересів позивача (невичерпний перелік) передбачені ст. 105 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно із ст. 22 КУпАПпри малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За викладених обставин адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 було вчинено і доведено при розгляді справи, але враховуючи положення ст. 22 КУпАП, а саме: час, місце, обставини, при яких вчинене правопорушення, вважає за необхідне скасувати постанову серії ПС2 № 794446 від 05 грудня 2015 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 22 КУпАП, оголосити ОСОБА_1 усне зауваження.

Керуючись ст. ст. 22, 122, 251, 254, 268, 280, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 10, 11, 12, 66, 69, 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ПС2 № 794446 від 05 грудня 2015 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1закрити на підставі ст. 22 КУпАП, оголосити ОСОБА_1усне зауваження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Малиновського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Гуревський В.К.