Справа № 808/725/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року (о 13 год. 20 хв.) Справа № 808/725/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 №Ф-3538-25, складену відповідачем, якою зобов'язано позивача сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2014 рік у сумі 4 800,76 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у адміністративному позові, а також додаткові усні пояснення. Зокрема, пояснює, що є приватним підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування, а також пенсіонером за віком, що підтверджується даними пенсійного фонду та посвідченням, копія якого додана до матеріалів справи. Зазначає, що 09.02.2015 у зв'язку з відсутністю відповідних знань, помилково до Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік, який складався за допомогою інспектора, на обліку у якого знаходиться позивач, позивач лише підписувала звіт та надала його на реєстрацію. Посилається на приписи п.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та вказує, що згоди на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбаченого статтею 12 вказаного Закону, не надавав, угод на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не укладав. Крім того, зазначає, що відповідно до п.3.3 наказу Міндоходів України від 09.09.2013 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. На підставі викладеного, вважає спірне рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте 06.04.2016 надав суду клопотання (вх. №11042) про розгляд справи без його участі.

Крім того, 06.04.2016 представником відповідача факсом направлено суду заперечення на адміністративний позов (вх. №11041), у яких, зокрема, посилається на приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Порядок формування та подання страхувальниками Звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 та вказує, що позивач як фізична особа-підприємець перебуває на обліку в Мелітопольській ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області з 08.10.2012 та є платником єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Так, 23.01.2014 позивач надав до податкової інспекції Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік з нарахуванням. Вважає, що фізичні особи-підприємці спрощеної системи оподаткування, які є пенсіонерами за віком або інвалідами, подавши звітність 5.2 не з нульовими значеннями, беруть на себе зобов'язання сплачувати ЄСВ на загальних умовах, як то передбачено діючим законодавством, анулювання зазначеної звітності не передбачено, а тому просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

На підставі статті 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 04.10.2012, що підтверджується Випискою АБ №205022 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідач перебуває на податковому обліку в Мелітопольській ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2013, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серія НОМЕР_2.

Відповідно до пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3, дата видачі 09.11.2010, термін дії: довічно, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Судом встановлено та сторонами не заперечене, що позивачем подано звітність, а саме Звіт про суми нарахованих доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік на усього до сплати на суму 4 800,76 грн.

Податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 № Ф-3538-25, у якій зазначено, що станом на 27.05.2015 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені ФОП ОСОБА_1 становить 4 800,76 грн. Указана вимога 26.02.2015 направлена податковим органом на адресу позивача, проте, як вбачається із наданої копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу податкового органу без вручення платнику податків.

Постановою від 05.06.2015 державним виконавцем Рибченко В.В. Мелітопольського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №47715561 з примусового виконання вимоги №Ф-3538-25 від 04.02.2015 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області недоїмки у сумі 4 800,76 грн.

09.02.2016 позивач отримав копію постанови ВП №47715561 від 02.02.2016, якою державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Рибченко В.В. при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3538-25, виданої 04.02.2015 Мелітопольською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, накладено арешт на автомобіль OPEL ASTRA, д.н. НОМЕР_4, що належить боржнику ОСОБА_1, та оголошено заборону на його відчуження.

Листом від 15.02.2016 №607/23 відповідач надав на запит позивача копії оскаржуваної вимоги з доказами направлення (направлялась платнику податків рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернута поштою за закінченням терміну зберігання).

Вважаючи прийняту відповідачем вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком визначені приписами статі26 Законом №1058-IV.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 червня 2014 року (Справа № 1-2/2014) при тлумаченні норм права зазначив, що до пенсіонерів за віком відносяться особи, яким призначено пенсію за віком.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 07.07.2010 №2464-VI, який набрав чинності з 01.01.2011 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2464-VI), визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

У відповідності із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України №2464-VI платником єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону України від 07.07.2011 №3609-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» статтю 4 Закону № 2464-VI доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ці зміни відповідно до частини першої розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України №3609-VI набули чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 06.08.2011.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, законодавством передбачено можливість звільнення від сплати єдиного внеску за себе за умови, якщо, зокрема, такі особи є пенсіонерами за віком та отримують відповідно до закону пенсію і вони самі не виявили бажання брати участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року (Справа № 21-150а14).

Статтею 244-2 КАС України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно фактичних обставинам справи, позивач є пенсіонером за віком, оскільки досяг пенсійного віку. Він є також приватним підприємцем, обрав спрощену систему оподаткування.

За приписами статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

У своїх запереченнях представник відповідача вказує, що недоїмка позивача по єдиному соціальному внеску виникла на підставі самостійно нарахованих сум за звітністю, поданою ФОП ОСОБА_1 23.01.2014, проте до матеріалів справи доказів надання вказаної звітності відповідачем надано суду не було.

Крім того, суд вважає, що викладена обставина не є підставою для нарахування заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, оскільки відповідно до пункту 3.3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 09.09.2013 року №454 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 вересня 2013 року за №1628/24160, фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Матеріали справи не містять доказів того, що ФОП ОСОБА_1 у відповідності до статті 12 вказаного Закону уклав договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач як пенсіонер за віком звільнений від сплати єдиного внеску, а тому винесена відповідачем вимога про сплату боргу з єдиного внеску від 04.02.2015 №Ф-3538-25 у сумі 4 800,76 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно із частинами першою, другою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2015 №Ф-3538-25, складену Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривна двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак