Справа № 813/1996/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/1581/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом Прокурора Перемишлянського району Львівської області до Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

Позивач- Прокурор Перемишлянського району Львівської області звернувся в суд з позовом до відповідача - Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення відповідача № 31 від 10 березня 2015 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Стрілківської сільської ради".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Стрілківська сільська рада, прийнявши рішення про передачу земельної ділянки площею 0,24 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1, за рахунок земель запасу сільської ради, діяла всупереч законодавству, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не мала повноважень цього робити, так як наявність розробленого та затвердженого містобудівного обґрунтування по місцю розташуванню кварталу індивідуальної забудови не звільняє відповідача від обов'язку щодо розроблення та затвердження плану зонування або детального планування території. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник позивача (апелянта)- ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що оскаржуване рішення реалізоване, оскільки видано правовстановлюючий документ на земельну ділянку.

Представник відповідача та третя особа - ОСОБА_1 у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 березня 2015 року Стрілківська сільська рада Перемишлянського району Львівської області прийняла рішення № 31, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_1 у с. Стрілки Стрілківської сільської ради та передала земельну ділянку площею 0,24 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1, за рахунок земель запасу Стрілківської сільської ради (землі сільськогосподарського призначення: угіддя-рілля), кадастровий номер НОМЕР_1, в межах АДРЕСА_1.

08 квітня 2015 року прокурор Перемишлянського району подав до Стрілківської сільської ради вимогу № 04-13/329 вих.-15, на яку сільська рада листом від 08 квітня 2015 року № 105 повідомила прокурора, що детальний план території чи план зонування території сільської ради не розроблявся та не затверджувався в межах населених пунктів, а за межами населених пунктів розроблений "Проект землеустрою щодо розмежування земель державної і комунальної власності на території Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення Стрілківська сільська рада Перемишлянського району Львівської області діяла правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Земельним кодексом Країни та Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", оскільки таке прийнято стосовно земельної ділянки, на яку містобудівне обґрунтування розроблене до набрання чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" і яке є чинним та може використовуватись після набрання чинності Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до п. 4 Прикінцевих положень цього Закону, а тому відсутні підстави для його скасування.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.5 мотивувальної частини Рішення №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 р. (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Стрілківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області № 31 від 10 березня 2015 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території Стрілківської сільської ради", за своїм змістом та суттю є ненормативним правовим актом індивідуального характеру, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після отримання ОСОБА_1 документа, який посвідчує право власності: свідоцтва про право власності, серії та номер: НОМЕР_2, виданого 28 липня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Перемишлянського районного управління юстиції, яким засвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1, а тому позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися окремо, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, правову оцінку цьому рішенню необхідно надавати при дослідженні правомірності набуття фізичною особою земельної ділянки - в порядку цивільного судочинства, оскільки виник спір про право цивільне.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, разом з тим, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано ст. 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини не містить ознак публічно- правового характеру, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені законами України, в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, від 06 жовтня 2015 року у справі №21-130а15, а відповідно до вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, п.4 ч.1 ст.198, ст. 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року у справі № 813/1996/15 - скасувати, та прийняти ухвалу, якою закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 21 квітня 2016 року.