Справа № 2а-6311/12/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2016 р. м. Київ К/800/31796/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року

у справі № 2а-6311/12/1370

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Львівської митниці Міндоходів,

за участю Прокурора Львівської області,

про скасування повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3; позивач) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Міндоходів (далі - митниця; відповідач) про скасування повідомлення-рішення № 54 від 13 червня 2012 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. Скасовано оскаржуваний акт індивідуальної дії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року та залишення в силі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено невиїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів при митному оформленні товарів: «Кранів змішувальних для ванної кімнати», задекларованих за кодом згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, за результатами якої складено акт № 022/12/209000000/НОМЕР_2 від 17 травня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки митницею прийнято повідомлення-рішення № 54 від 13 червня 2012 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3 959 161,49 грн. (3 230 388,44 грн. - основний платіж, 728 773,05 грн. - штрафні санкції).

Перевіркою встановлено порушення підприємцем статей 259, 264, 267 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товарів через митний кордон України; далі - МК України), статті 17 Закону України від 05 лютого 1992 року № 2097-XII «Про Єдиний митний тариф» (в редакції, чинній на момент пропуску товарів через митний кордон України), пункту 4.3 статті 4 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент пропуску товарів через митний кордон України), пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент пропуску товарів через митний кордон України; далі - ПК України) з огляду на заниження митної вартості товарно-матеріальних цінностей (кранів змішувальних для ванної кімнати), імпортованих на підставі вантажних митних декларацій № 209000012/2010/008453 від 18 червня 2010 року, № 209000012/2010/009506 від 08 липня 2010 року, № 209000012/2010/012553 від 03 вересня 2010 року, № 209000012/2010/013011 від 10 вересня 2010 року, № 209000012/2010/021365 від 22 грудня 2010 року, № 209000012/2010/021794 від 29 грудня 2010 року, № 209000012/2011/002852 від 09 лютого 2011 року, № 209000012/2010/012556 від 03 вересня 2010 року, № 209000012/2010/013018 від 10 вересня 2010 року, № 209000012/2010/019057 від 23 листопада 2010 року, № 209000012/2010/021364 від 22 грудня 2010 року, № 209000012/2010/021795 від 29 грудня 2010 року, що, в свою чергу, призвело до заниження податку на додану вартість, сплаченого при їх митному оформленні.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на надані митними органами Республіки Польща документи, при порівнянні яких з документами, поданими до митного оформлення, встановлено, що декларантом надано неправдиві дані щодо ціни переміщуваних товарів згідно з наведеними вантажними митними деклараціями. Зокрема, відповідно до фактур № FA_E/1/2010 від 31 травня 2010 року, № FA_E/2/2010 від 29 червня 2010 року, № FA_E/3/2010 від 30 липня 2010 року, № FA_E/4/2010 від 31 серпня 2010 року, № FA_E/5/2010 від 25 листопада 2010 року, № FA_E/6/2010 від 21 грудня 2010 року, № FA_E/1/2011 від 13 січня 2011 року, наданих для контролю митним органам Республіки Польща, ціна змішувачів для ванної кімнати становить 5 000,00 та 3 500,00 злотих за одиницю, а згідно з фактурами, наданими для митного оформлення в Україні, - 112,00 та 114,00 злотих. При цьому виявлено факти копіювання підписів та печаток на документах, а також інші невідповідності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження недостовірності поданих позивачем фактур із зазначенням ціни товару, комерційних пропозицій, калькуляції собівартості тощо, а також недоведеності ним факту фальсифікації документів, поданих підприємцем до митниці на обґрунтування ціни ввезених товарів.

Крім того, суд посилався на висновок експерта Львівської торгово-промислової палати № 19-09/456 від 27 квітня 2012 року, яким підтверджено задекларовану ФОП ОСОБА_3 ціну товарів.

Колегія суддів з такими доводами Львівського апеляційного адміністративного суду погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 ПК України митні органи є контролюючими органами щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов'язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях (підпункт 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України).

Згідно із статтею 69 МК України незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України допущено порушення законодавства України.

При цьому слід враховувати, що митний орган не має правових підстав для прийняття акту індивідуальної дії про донарахування податкових зобов'язань (за винятком випадку коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов'язкових платежів) лише, якщо, попередньо приймаючи вантажні митні декларації, самостійно визначав митну вартість товарів та пропустив їх на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів). В інших випадках, за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта (його представника) спричинили їх недобір.

В спірному випадку судом першої інстанції з'ясовано, що підставою для прийняття відповідачем оспорюваного акту індивідуальної дії стали документи, отримані від митних органів Республіки Польща, з яких митний орган встановив загальну суму вартості ввезених ФОП ОСОБА_3 на митну територію України товарів, відмінну від вартості, заявленої декларантом. У розглядуваній ситуації митний орган не визначав митну вартість товарів.

А відтак, відповідач цілком об'єктивно за обґрунтованої підозри продовжив митний контроль за ввезеними підприємцем товарами і на підставі документів, отриманих від митних органів Республіки Польща, встановив розбіжності в сумі вартості ввезених позивачем на митну територію України кранів змішувальних для ванної кімнати, яка відмінна від вартості, заявленої декларантом при їх розмитненні.

При цьому суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, правильно надав критичну оцінку висновку експерта Львівської торгово-промислової палати № 19-09/456 від 27 квітня 2012 року, позаяк останній суперечить встановленим у справі обставинам.

В свою чергу, згідно з частиною 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, а є доказом у справі, який підлягає оцінці за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, адміністративний суд, оцінюючи висновок експерта, повинен виходити з того, що цей висновок не має заздалегідь встановленої сили та переваг щодо інших доказів. Такий висновок повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами, що містять інформацію про обставини, які входять до предмета доказування у справі, під час безпосереднього та всебічного дослідження судом цих обставин, що і здійснено судом першої інстанції.

А відтак, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову Львівського окружного адміністративного суду, яка є законною та обґрунтованою.

Згідно із статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.