Справа № 826/12576/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельне підприємство «Агропереробка» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельне підприємство «Агропереробка» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову, якою позов в цій частині задовольнити, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2014 року ДПІ у Рівненському районі за результатами перевірки ТОВ ВТП «Агропереробка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, винесено податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 671 163,00 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 43 864,00 грн; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства на суму 3 629,00 грн. та №002091700, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 48 015,14 грн.

Податковими повідомленнями-рішеннями: №, відповідно до ст. 1 Указу президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 49 156,99 грн; №, відповідно до п.4 ст.17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1 020,00 грн; № форми «У», яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в розмірі 340,00 гривень.

Позивачем вищезазначені рішення було оскаржено в досудовому порядку до ГУ ДФС у Рівненській області, яке рішенням від 22.01.2015 №31/10с/17-00-10-04-04/121 первинну скаргу позивача залишило без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін. 19.02.2015 позивачем подано повторну скаргу №96 до Державної фіскальної служби.

31.03.2015, на підставі підрозділу 9 2 «Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, позивач звернувся до ДПІ Рівненського району із заявою про застосування податкового компромісу.

Даною заявою позивач визначив суму податкового зобов'язання щодо оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № форми «Р» від 14.11.2014 та № форми «Р» від 14.11.2014, з податку на прибуток підприємств в розмірі 166 676 грн, та з податку на додану вартість в розмірі 33 207 грн.

Письмовим повідомленням за №175 від 31.03.2015 позивач проінформував відповідача про подачу заяви про застосування компромісу податковому органу нижчого рівня, яке отримано відповідачем 02.04.2015.

ДПІ у Рівненського районі за результатами розгляду заяви позивача рішенням за №2498 від 10.04.2015 погодило застосування процедури податкового компромісу.

Платіжними дорученнями №4229 від 10.04.2015 та №4228 від 10.04.2015 позивачем було сплачено суму занижених податкових зобов'язань до бюджету.

Рішенням відповідача №7967/6/99-99-10-01-02-25 від 16.04.2015 за результатами розгляду повторної скарги ТОВ ВТП «Агропереробка» скаргу було розглянуто по суті повністю та залишено її без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати нечинним Рішення Державної фіскальної служби України за №7967/6/99-99-10-01-02-25 від 16.04.2015 про результати розгляду повторної скарги ТОВ ВТП «Агропереробка» в частині залишення без задоволення скарги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № форми "Р", яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств";

- визнати нечинним Рішення Державної фіскальної служби за №7967/6/99-99-10-01-02-25 від 16.04.2015 про результати розгляду повторної скарги ТОВ ВТП «Агропереробка» в частині залишення без задоволення скарги щодо скасування податкового повідомлення-рішення № форми "Р", яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість";

- зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти рішення про залишення без розгляду скарги ТОВ ВТП «Агропереробка» в частині скасування податкових повідомлень-рішень № форми "Р" та № форми "Р" на суму узгоджених в ході застосування податкового компромісу податкових зобов'язань.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, в порушення пункту 3.13 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 17 січня 2015 року № 13 (далі - Методичні рекомендації) вказаних норм, не прийняв рішення про залишення скарги без розгляду. Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії, суд першої інстанції виходив із дискреційних повноважень відповідача на прийняття відповідного рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем постанова суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог,

Як передбачено п. 13.1, 13.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення. Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року в частині задоволених позовних вимог не переглядає.

Відповідно до п. 3.13 Методичних рекомендацій, досягнення податкового компромісу на стадії адміністративного оскарження є підставою для залишення скарги без розгляду (в цілому чи в частині) на підставі пункту 56.11 статті 56 Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу було погоджено застосування процедури податкового компромісу (а.с. 41-43). У зв'язку з цим, судом першої інстанції прийнято рішення про визнання протиправним та скасування рішення відповідача в частині, що стосується розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення, щодо яких було застосовано процедуру податкового компромісу.

Посилаючись на необхідність застосування наслідків узгодження податкових зобов'язань (застосування процедури податкового компромісу), позивач також просив суд зобов'язати відповідача прийняти рішення про залишення без розгляду скарги ТОВ ВТП «Агропереробка» в частині скасування податкових повідомлень-рішень № форми "Р" та № форми "Р" на суму узгоджених в ході застосування податкового компромісу податкових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на таке.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Зважаючи, що суд є виключно правозахисним органом, він не може своїм рішенням підмінити інший орган державної влади, до компетенції якого віднесено прийняття певного рішення. У даному випадку суд не в змозі зобов'язати Державну фіскальну службу України прийняти рішення про залишення без розгляду скарги позивача, так як це суперечитиме принципу розподілу влади та означатиме втручання суду у діяльність центрального органу виконавчої влади.

Таким чином, рішення суду в частині, що оскаржується позивачем, є правомірним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення, в частині яка оскаржується, ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельне підприємство «Агропереробка» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.