Справа № 344/1012/15-а, 2а-344/168/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Справа № 876/6742/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шимін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ Волощука В.М., Державної казначейської служби України, за участю прокуратури м. Івано-Франківська про скасування постанови, відшкодування матеріальних збитків, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 26.01.2015 року звернувся в суд з адміністративним позовом до державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ Волощука В.М., в якому просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43203324 від 17.01.2015 року; стягнути за рахунок Державного бюджету України в рахунок відшкодування збитків, завданих незаконними діями державного виконавця в сумі 672 грн. 06 коп.

25.03.2015 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути за рахунок Державного бюджету України 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ. Апелянт зазначає, що постанова АБ2 №034859 на підставі якої було відкрите виконавче провадження була оскаржена ним у передбачений законом термін. За результатами розгляду скарги постанова АБ2 №034859 була скасована. Доказів того, що постанова не була оскаржена відповідач не надав.

Позивач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Прокурор вимоги апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що постановою серії АБ 2 №034859 від 07.02.2014 року в справі про адміністративне правопорушення (а.с.51), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення в розмірі 255 грн. штрафу.

12 лютого 2014 року позивач звернувся до ІІІ взводу роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області зі скаргою про скасування вищевказаної постанови (а.с.52-54). Листом командира роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області від 28.02.2014 року, постанова серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року скасована, а справа закрита (а.с.6).

Проте, із листа начальника ВДАІ по обслуговуванню Калуського району від 21.04.2015 року видно, що згідно автоматизованої бази даних інформація про скасування постанови серії АБ 2 № 034859 від 07.02.2014 року не надходила, а штраф не сплачено (а.с.56).

Крім того, із листа заст. начальника ДАІ області від 17.02.2015 року видно, що розгляд скарги позивача здійснював колишній командир ІІІ взводу роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області ОСОБА_4, який проігнорував вимоги п. 6 ст. 247 КУпАП в частині скасування акта, що встановив адміністративну відповідальність та порушення вимоги ст. 302 КУпАП в частині припинення її виконання та постанова була надіслана до органів виконавчої служби для примусового виконання.

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження та 04 червня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження лише в межах суми боргу( а.с.67), копія постанови була направлена позивача за адресою, яка вказана в постанові у справі про адміністративне правопорушення. 12 листопада 2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та копію постанови направлено позивачу, відтак посилання апелянта на те, що арештовано майно на суму, що набагато перевищує суму боргу не заслуговує на увагу.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій державного виконавця, у зв'язку з чим немає підстав для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, позаяк вимоги п. 6 ст. 247 КУпАП в частині скасування акта, що встановив адміністративну відповідальність та вимоги ст. 302 КУпАП в частині припинення її виконання, внаслідок чого постанова була надіслана до органів виконавчої служби для примусового виконання, було порушено командиром ІІІ взводу роти ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області ОСОБА_4

Отже, в позові про захист своїх прав треба було вказати відповідачем ДПС ДАІ при УМВС в Івано-Франківській області, а не державного виконавця, що сумлінно виконував свої обов»язки.

Не заперечуючи вказаних вище висновків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги норм процесуального законодавства, внаслідок чого ухвалене рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Згідно з вимогами позовної заяви позивач просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43203324 від 17.01.2015 року; стягнути за рахунок Державного бюджету України в рахунок відшкодування збитків, завданих незаконними діями державного виконавця в сумі 672 грн. 06 коп.

При цьому, відповідачем у справі зазначено державного виконавця ВДВС Калуського МРУЮ Волощука В.М..

Відповідно до частини 3 статті 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» в редакції Закону № 2677-VI (2677-17) від 04.11.2010 року органами державної виконавчої служби є:

-Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

-управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

-районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, позивачем та судом першої інстанції не враховано, що зазначений позивачем відповідач, а також вказаний в оскаржуваному судовому рішенні відповідач не є належним відповідачем у справі.

На необхідність розгляду справ із залученням саме належних відповідачів вказують також пункти 12, 15 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби».

Статтею 52 КАС України встановлено підстави та порядок заміни неналежної сторони. Відповідно до частини першої цієї норми суд першої інстанції встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

За змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції. Умовами такого допуску є згода позивача та незмінність підсудності адміністративної справи.

Колегія суддів зазначає, що КАС України не передбачено заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Частиною 4 статті 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, у разі, коли судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачеві у справі не належить право вимоги за заявленим позовом або відповідачем у справі є особа, яка не повинна відповідати за заявленим до неї позовом, то суд повинен враховувати, що такий позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача

Крім того, відповідно до ст.18 КАС України (предметна підсудність )

1. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні.:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

3) виключено

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті;

6) адміністративні справи щодо примусового повернення в країну походження або третю країну та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України.

2. Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи:

1) однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;

Як видно з позовної заяви відповідачем по справі є не тільки державний виконавець , але й Державна казначейська служба України, що відповідно до вказаних вище норм також зобов»язувало позивача звернутися за захистом свого права до окружного адміністративного суду .

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи, але ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, зокрема, предметної підсудності, внаслідок чого оскаржене рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2015 року у справі №344/1012/15-а скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 19.04.2016 року.