Справа № 810/5185/13-а
Суддя: Самсін І.Л.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоСамсіна І.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представника відповідача - Павловича Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «УПК-Європлюс» до Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області (далі - ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

ТОВ «УПК-Європлюс» звернулося до суду з позовом до ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 вересня 2013 року №№ , .

Суди встановили, що ОДПІ провела позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «УПК-Європлюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 30 червня 2013 року, за результатами якої складено акт від 28 серпня 2013 року № 299/220/32497680 (далі - Акт).

В Акті зазначено, що позивач порушив підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК), а саме занизив податок на прибуток на загальну суму 1 150 342 грн 13 коп., пункт 185.1 статті 185, підпункт 186.2.1 пункту 186.2 статті 186, пункт 188.1 статті 188 , пункти 198.1 , 198.3 , 198.6 статті 198 , пункт 201.10 статті ПК - занизив податок на додану вартість (далі - ПДВ)на загальну суму 95 262 грн 33 коп.

На підставі висновків, викладених в Акті, ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення: від 11 вересня 2013 року № , яким ТОВ «УПК-Європлюс» визначено грошове зобов'язання з ПДВ за основним платежем - 95 262 грн 33 коп. та за штрафними санкціями - 47 631 грн 17 коп., № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в сумі 1 150 342 грн 13 коп. та за штрафними санкціями у розмірі 574 300 грн 86 коп.

Київський окружний адміністративний суд постановою від 7 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2015 року, адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного суду, ОДПІ звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України положень пункту 139.1 статті 139 та пунктів 198.3, 198.6 статті 198 ПК .

На обґрунтування заяви надано копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2014 року (справа № К/800/20920/14), яка, на думку ОДПІ, підтверджує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обставини справи, що розглядається, відмінні від обставин, встановлених у справі, на рішення в якій посилається заявник, обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2015 року.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, залишаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, зазначив, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаними контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, видатковими накладними, специфікаціями, актами приймання-передачі, платіжними дорученнями, банківськими виписками тощо.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і є документами первинного обліку.

Використання позивачем придбаних товарів у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи, зокрема: податковими накладними, актами приймання-передачі товару тощо.

Крім того, в матеріалах справи наявні досліджені судами договори щодо подальшої реалізації позивачем придбаного товару.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2014 року (справа № К/800/20920/14), наданій на підтвердження неоднакового правозастосування, касаційний суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що реальність господарських операцій по виконанню договору підряду, відповідно до якого виконавець за замовленням замовника надає такі послуги: прибирання території та приміщень, ремонт та обслуговування обладнання та будівельної техніки, очистка від снігу, вивезення сміття та інше, не підтверджується належними доказами.

Наявні в матеріалах справи копії договорів, податкових накладних та актів виконаних робіт не дають змоги встановити їх зв'язок з укладеними договорами та не підтверджують реальне виконання угод.

Розрахунки між сторонами договору грошовими коштами не здійснювались. Грошові зобов'язання за надані послуги та виконані роботи перед ТОВ «Снайпер Медіа» погашені позивачем за допомогою емітованого ним простого векселя від 30 грудня 2011 року серії АА № 1144131.

Таким чином, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій встановили відсутність доказів виконання взятих на себе зобов'язань за умовами договору, дані податкового обліку не підтверджені первинними документами, то податковий орган дійшов обґрунтованого висновку про протиправне формування платником валових витрат та податкового кредиту по цих операціях.

Аналіз правозастосування у наведених рішеннях суду касаційної інстанції дозволяє дійти висновку, що йдеться про застосування одних і тих самих норм матеріального права, але різне вирішення справ ґрунтується на відмінних між собою фактичних обставинах, правильність встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України. Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Київській області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.Л. Самсін
Судді:О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.В. КривендаВ.Л. Маринченко
П.В. ПанталієнкоО.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький