Справа № 2а-1359/12/1070
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/37751/15

К/800/35927/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Територіальної державної інспекції праці у Київській області, третя особа - голова ліквідаційної комісії, начальник відділу - головний державний інспектор праці Дворник Леся Василівна про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів,

за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Територіальної державної інспекції праці у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року,

встановив:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Територіальної державної інспекції праці у Київській області та просила (з урахуванням заяви про зміну підстав та предмета позову):

- змінити у наказі відповідача від 16 лютого 2012 року № 07-ос «Про звільнення ОСОБА_4» формулювання причини звільнення з роботи з пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у зв'язку зі змінами в організації виробництва на праці на звільнення за статтею 38 КЗпП за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію;

- стягнути з відповідача кошти за невикористані відпустки в розмірі 11592,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9737,91 грн. та моральну шкоду (майнову і немайнову) у сумі 7094,26 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2014 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди (майнової та немайнової) і залишено позов ОСОБА_4 в цій частині без розгляду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2012 року змінено та відмовлено у задоволенні позову з інших підстав.

Позивач подала касаційну скаргу на вказане судове рішення, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 грудня 2014 року відмовив у відкритті касаційного провадження з підстав її необґрунтованості.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами.

Нововиявленою обставиною зазначила ухвалу Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2015 року у справі № 1003/14222/12 (2-а/357/25/13), К/800/12943/14, якою скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року та залишено в силі постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року. Цим рішенням встановлено, що у ОСОБА_4 був необхідний стаж для виходу на пенсію 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому вважає, що є підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача з роботи. На думку заявника, підтвердження судом касаційної інстанції наявності у позивача необхідного стажу для виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» свідчить про незаконність мотивів Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 29 жовтня 2014 року, а відтак є нововиявленою обставиною.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано Територіальну державну інспекцію праці у Київській області змінити у наказі № 07-ос від 16 лютого 2012 року в частині формулювання причин звільнення з роботи у Територіальній державній інспекції праці у Київській області на звільнення за статтею 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповноту дослідження апеляційним судом всіх доказів по справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення коштів за невикористані відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Територіальна державна інспекція праці у Київській області у касаційній скарзі, із посиланням на порушенням апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції. Вказує, що обставини, які суд вважав нововиявленими, не впливають на вирішення даної справи та не є підставою для задоволення заяви позивача.

Справа вирішується в письмовому провадженні, оскільки належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони у судове засідання не з'явились.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 про зміну формулювання причин звільнення, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів подання позивачем до Територіальної державної інспекції праці у Київській області заяви про звільнення за власним бажанням у термін до 16 лютого 2012 року, тобто до звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у своїй постанові від 29 жовтня 2014 року зазначив, що питання наявності у позивача стажу роботи в органах державної влади, що дає право на пенсію на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», вже було предметом розгляду судами адміністративної юрисдикції. Так, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року у справі № 1003/14222/12 (2-а/357/25/13) за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити і перерахувати пільгову пенсію за віком з 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу», позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року скасовано постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби для отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Встановлення факту відсутності у позивача стажу роботи стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у цій справі щодо зміни формулювання причин її звільнення. Стосовно решти позовних вимог в частині стягнення з Територіальної інспекції праці в Київській області коштів за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16 лютого 2012 року по день фактичного розрахунку, апеляційний суд виходив з правильності проведених відповідачем нарахувань та виплат.

Переглядаючи вказане судове рішення за нововиявленими обставинами, Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 22 липня 2015 року дійшов висновку про наявність підстав для зобов'язання Територіальної державної інспекції праці у Київській області змінити наказ № 07-ос від 16 лютого 2012 року в частині формулювання причин звільнення з роботи на звільнення за статтею 38 КЗпП за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з тих підстав, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2015 року у справі № 1003/14222/12 (2-а/357/25/13) скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2014 року та залишено в силі постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року, якою встановлено наявність у ОСОБА_4 необхідного стажу для виходу на пенсію 12 березня 2011 року відповідно до Закону України «Про державну службу».

Стосовно решти позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення з відповідача коштів за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем, апеляційний суд вважав, що відсутні підстави для їх перегляду.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

У зв'язку з цим встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2013 року у справі № 1003/14222/12 (2-а/357/25/13) обставини є нововиявленими по відношенню до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2014 року в частині вимог про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи.

Стосовно решти позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача коштів за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем, вони не можуть бути переглянутими за нововиявленими обставинами на підставі пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, оскільки не ґрунтуються на судових рішеннях у справі № 1003/14222/12 (2-а/357/25/13), а тому апеляційний суд правильно залишив їх без задоволення.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Територіальної державної інспекції праці у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В. Ліпський Д.В.