Справа № 323/1150/16-а
Суддя: Фісун Н. В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/1150/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

21.04.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Фісун Н.В. при секретарі Слинько Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про скасування постанов про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що у період з 20.03.2006 по 31.10.2013 вона перебувала на посаді директора комунального підприємства «Малотокмачанське». 31.10.2013 її було звільнено з займаної посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП виконуючим обовязки директора зазначеного підприємства - ОСОБА_2 (наказ № 58 від 31.10.2013). Вищевказаний факт підтверджується записами у трудовій книжці.

23.02.2016 їй зателефонувала співробітник виконавчої служби ВДВС Оріхівського району Запорізької області і повідомила, що Пологівською обєднаною державною податковою інспекцією головного управління ДФС у Запорізькій області винесено ряд постанов відносно її по справам про адміністративні правопорушення.

У звязку з цим, на підставі її заяви до ДФС від 25.02.2016, їй були вручені копії вказаних постанов (і протоколів до них), а саме:

1)постанову по справі про адміністративне правопорушення СМ №011912 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 680 гривень;

2)постанову по справі про адміністративне правопорушення СМ №011910 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 510 гривень;

3)постанову по справі про адміністративне правопорушення СМ №011913 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 2550 гривень;

4)постанову по справі про адміністративне правопорушення СМ №011911 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на суму 680 гривень.

Вищевказані процесуальні документи були винесені заступником начальника Оріхівського відділення Пологівської ОДПІ ОСОБА_3

У порушення вимог статті 268 КУпАП («Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності»), адміністративні справи були розглянуті без її участі, оскільки не було повідомлено належним чином про їх розгляд. Як зазначено у вказаних постановах, вони направлялись на зовсім іншу адресу, а не за її місцем мешкання.

Згідно вказаних постанов по справам про адміністративні правопорушення, її притягнуто до відповідальності за несвоєчасне подання місячної звітності з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за липень 2015 року; несвоєчасне подання місячної звітності з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за червень 2015 року; несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за червень 2015 року; несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за липень 2015 року.

У червні і липні 2015 року вона до КП «Малотокмачанське» ніякого відношення не мала і там не працювала ні на яких посадах. Прохає поновити строк подання зазначеного адміністративного позову як такий, що пропущений з поважних причин. Скасувати рішення Оріхівського відділення Пологівської обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Запорізькій області щодо притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення на неї штрафів (постанови по справам про адміністративні правопорушення СМ №011912, СМ №011910, СМ №011913, СМ №011911 від 30 вересня 2015 року).

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 на позовних вимогах наполягали, прохали їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, надавши письмові заперечення (а.с. 29-30) .

З*ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши докази по справі, заслухавши свідка ОСОБА_2суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У ході розгляду справи постало питання про дотримання позивачем вимог ст.99 КАС України при зверненні до адміністративного суду.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 104 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, ст.99 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд зауважує, що питання визначення процесуальних строків, наслідків їх пропуску визначені ст.ст. 99-100 КАС України, відповідно до яких у редакції положень п.33 п.п.3.7 п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення " Закону України "Про судоустрій і статус суддів" адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1 ст.99); якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (ч.4 ст.99); для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк (ч.5 ст.99).

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено що позивач фактично звернувся до суду 04.03.2016р., тобто поза межами строку, визначеного ч.5 ст.99 КАС України.

Заявивши клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, позивач подав належні доводи та достатні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до адміністративного суду/а.с.8/.

Позивачем до суду надані належні та допустимі докази в розумінні ст. 70 КАС України в обґрунтування поважності строків пропуску звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці у період з 20.03.2006 по 31.10.2013 ОСОБА_1 перебувала на посаді директора комунального підприємства «Малотокмачанське». 31.10.2013 її було звільнено з займаної посади згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП виконуючим обовязки директора зазначеного підприємства - ОСОБА_2 (наказ № 58 від 31.10.2013). /а.с.5-7/.

При розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_1 30.09.2015 року притягнуто до адміністративної відповідальності за несвоєчасне подання місячної звітності з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за липень 2015 року; несвоєчасне подання місячної звітності з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за червень 2015 року; несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за червень 2015 року; несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за найманих працівників КП «Малотокмачанське» за липень 2015 року.

Свідок ОСОБА_2, яка працює директором комунального підприємства «Малотокмачанське», пояснила суду що дійсно ОСОБА_1 з 31.10.2013 року не працювала на посаді директора комунального підприємства «Малотокмачанське». На адресу підприємства надходило від відповідача запрошення про розгляд адміністративних справ відносно ОСОБА_1, але вони її не повідомляли, так як вважали, що її також було належним чином повідомлено. Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування за червень, липень 2015 рік підприємство сплатило з запізненням, так як був відсутній бухгалтер на підприємстві.

Представник відповідача суду пояснив, що на момент винесення постанов по справам про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 відповідно до даних єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відображалася як керівник юридичної особи комунального підприємства «Малотокмачанське».

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП постанову посадової особи про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову про скасування постанови перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність.

Згідно зі ст.. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши в сукупності всі надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що виносячи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суб'єкт владних повноважень, в порушення вимог ст. 280 КУпАП не перевірив, чи працювала ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Малотокмачанське», чи була вона належним чином повідомлена про розгляд справи та не враховано інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст.3 КУпАП.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що про час і місце розгляду постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не повідомляли, чим порушено право на захист, передбачене ст. 278 КУпАП. Розгляд справи без надання їй права на захист та надання часу для звернення за правовою допомогою, подання інших доказів по справі - порушує позивача права, передбачені ст.268 КУпАП.

Представником відповідача не надано суду доказів того, що дійсно ОСОБА_1 належним чином повідомляли про розгляд справи.

Відповідно до статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 64 Конституції України Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до Основного Закону України положення «кожен має право на правову допомогу» (частина перша статті 59) є нормою прямої дії (частина третя статті 8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009, № 23-рп/2009 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу)" за змістом статті 64 Конституції України конституційне право кожного на правову допомогу у жодному випадку не може бути обмежено. Відповідно до Основного Закону України положення "кожен має право на правову допомогу" (частина перша статті 59) є нормою прямої дії (частина третя статті 8), і навіть за умови, якщо це право не передбачене відповідними законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена у його реалізації.

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід'ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті "кожен має право на правову допомогу" поняття "кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України).

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб'єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п'ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Конституційний Суд України також зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов'язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов'язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 17, 18, 71, 143, 158-163, 185, 186, 254 КАС України, ст.ст.59,64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.165-1, 251,252,256,268,288,293,283,278,280 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Продовжити ОСОБА_1 строк на право звернення до суду з адміністративним позовом.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії СМ № 011910 від 30 вересня 2015 року винесену начальником Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 510,00 гривень скасувати.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії СМ № 011911 від 30 вересня 2015 року винесену начальником Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 680,00 гривень скасувати.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії СМ № 011912 від 30 вересня 2015 року винесену начальником Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 680,00 гривень скасувати.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії СМ № 011913 від 30 вересня 2015 року винесену начальником Оріхівського відділення Пологівського ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративного стягнення у розмірі 2550,00 гривень скасувати.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів в моменту її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області: ОСОБА_5