Справа № 814/150/16
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

21 квітня 2016 року Справа № 814/150/16

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1,Миколаїв,54003

доГоловного територіального управління юстиції у м.Києві, пров. Музейний,2-д,Київ 1,01001 Державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м.Києві Канівець Любов Миколаївна, вул. Марини роскової,15,Мсп660,Лівобережна Частина Києва, Київ,02660

провизнати нечинним та скасувати рішення від 23.07.2015 р.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі-відповідач 1), державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Канівець Л.М. (далі-відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у . Києві від 23.07.2015 року, індексний номер НОМЕР_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого 237.05.2015 року зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, оскаржуване рішення є протиправним, оскільки прийнято відповідачем без дотримання норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідачі вважають позовні вимоги необґрунтованими з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження (ст. 128 КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1997 року, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі розпорядження №836 від 24.06.1997 року, квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_5. Право власності зареєстроване в Київському БТІ 01.07.1997 року, реєстровий № 474 (арк. с. 17).

11 грудня 1998 року за реєстром №6С-3019 Одинадцятою київською нотаріальною конторою (нотаріус Пашковець О.В.) було посвідчено заповіт ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_3.

Згідно свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. 03 грудня 2014 року позивач звернулась до відповідного органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини.

20 серпня 2015 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, відмовлено ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однією із підстав відмови і головною, було те, що право власності на квартиру на момент звернення зареєстроване не за спадкодавицею, а за іншою особою. Іншою формальною підставою відмови було те, що заповіт не був відповідно зареєстрований, однак, на даний час помилка виправлена і заповіт ОСОБА_5 зареєстрований у Спадковому реєстрі (арк .с .13).

Так, на підставі рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 23.07.2015 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер НОМЕР_1, на ім'я ОСОБА_4, 27.05.2015 року було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2

Підставою виникнення права власності реєстратор зазначив рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 p.. справа №410/2829/14-ц.

Однак, згідно листа-відповіді Лисичанського міського суду Луганської області відповіді (за розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 27/0/38 - 14, розгляд справ, підсудних Брянківському міському суду Луганської області здійснюється Лисичасньким міським судом Луганської області) вбачається, що за даними бази даних автоматизованої системи документообігу Брянківського міського суду Луганської області встановлено, що 09.07.20 14 р. зареєстрована цивільна справа за н.п. 2/410/858/14 у.н. 410/2829/14-ц за позовною заявою ОСОБА_10 до ОСОБА_11 про визнання договору дійсним, яка передана судді Снегірьову В.А. Дані щодо постановлення суддею рішення по цій справі відсутні. Також відсутні відомості про зустрічні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості та стрічним позовом ОСОБА_12 та ОСОБА_10 про визнання прав власності.

Крім того, відповідно до Наказу Міністерства юстиції від 17.06.2014 року №953/5 Про невідкладні заходи шодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" вбачається, що м. Брянка, на час винесення рішення, яке стало підставою реєстрації права власності на квартиру за сторонньою особою, перебувало під окупацією і з цього часу припинено дію усіх реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації (зміни) актів цивільного стану та ін., що свідчить про те, що на вказаний час Брянківський міський суд не міг здійснювати належним чином судочинство. Однак, реєстратор, реєструючи право власності на квартиру за ОСОБА_4 не зважив на військово-політичну ситуацію в державі, не зважив і на те, що паспорт ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виданий тим же Брянківським МС УДМС України в Луганській області 11.06.2014 року.(також під час окупації). При цьому, реєстратор навіть не вказав контактних даних ОСОБА_13

Також, про протиправність дій державного реєстратора свідчить і той факт, що він виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу.

Згідно ст. 20 Закону, у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Однак, як вбачається із наявних документів, право власності на квартиру АДРЕСА_2 уже було визначено і зареєстроване, ще в 1997 році за ОСОБА_5 Цього факту реєстратор не перевірив.

Відповідно до ст. З п. п. 1,2, 3 Закону № 1952-ІУ державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

Відповідно до 4.4 ст. 15 Закону,державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачає підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зокрема, за приписами п. 3, 4, 5 ч. 1 зазначеної статті, підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень є те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

Таким чином, на підставі викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що державний реєстратор під час винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мав виходити з того, що подані документи не відповідають вимогам і не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчуть. А це є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем надано суду достатні докази на підтвердження його позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнання протиправним та скасувати рішення Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 23.07.2015 року, індексний номер НОМЕР_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), згідно якого 237.05.2015 року зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4

3. Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у м.Києві сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич