Справа № 2а-13407/10/0470
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/63520/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" до Криворізької митниці Міндоходів, правонаступником якої є Дніпропетровська митниця Міндоходів, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві, правонаступником якого є Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання нечинним рішення, скасування картки відмови та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом про визнання нечинним рішення, скасування картки відмови та стягнення коштів, в якому просив: визнати нечинним рішення Криворізької митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000299/1 від 22.04.2010 року; скасувати видану Криворізькою митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/000473 від 22.04.2010 року; стягнути надмірно сплачені митні платежі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наданих позивачем документах містяться всі необхідні відомості, що підтверджують числові складові митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за товари та у повній мірі підтверджують заявлену позивачем митну вартість товару та обраний метод її визначення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2011 року позов задоволено. Визнано нечинним рішення митниці про визначення митної вартості товарів № 113000006/2010/000299/1 від 22.04.2010 року. Скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 113050000/0/000473 від 22.04.2010 року. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь позивача кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого податку на додану вартість. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Головного управління державного казначейства України у м. Києві на користь позивача кошти на відшкодування шкоди у вигляді надмірно сплаченого ввізного мита.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення надмірно сплачених митних платежів. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваних рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та фірмою "Alderston GB Limited", м. Лондон, Велика Британія (постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт за № 0212 - SG02/10 від 12.02.2010 року, на виконання умов якого 20 квітня 2010 року для митного оформлення партії товару позивачем оформлено вантажну митну декларацію форми МД № 113050000/2010/003162 та декларацію митної вартості форми ДМВ-1 № 13050000/2010/003162. Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару до митного органу для митного оформлення надані додаткові документи.

Митний орган, не погоджуючись із митною вартістю ввезеного товару, зобов'язав декларанта надати додаткові документи, які передбачені п.7-11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року №1766 (далі Порядок) для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів.

Додані позивачем додаткові документи у підтвердження митної вартості товару, на думку представників митного органу, не підлягають застосуванню.

22.04.2010 року митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товарів, оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів через митний кордон, в якій зазначено, що товари не підлягають митному оформленню з причин коригування митної вартості митним органом. При визначенні митної вартості митним органом застосований шостий (резервний) метод.

Позивач, вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 264 Митного кодексу України, заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому основним методом визначення митної вартості за приписами частин другої та третьої вказаної статті є визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тоді як послідовне застосування кожного наступного методу має здійснюватись у випадку неможливості застосування першого методу, що в свою чергу є підставою для проведення консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про правильне застосування статті 266 МК, Верховний Суд України у постановах від 21.11.2011р. (справа №21-222а11), від 05.06.2012 року (справа №21-142а12), від 17.12.2013 року (справа №21-439а13) вказав на те, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

Порушення митним органом послідовності застосування методів визначення митної вартості є підставою для висновку про необґрунтованість прийнятого ним рішення.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що митницею при застосуванні резервного методу визначення митної вартості не було обґрунтовано та не доведено неможливість послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості.

Крім того, суди попередніх інстанцій вказали на неправомірність дій митниці щодо застосування шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару, оскільки митницею не доведено сумнівність або недостовірність інформації, яка містилася в документах, наданих позивачем на підтвердження митної вартості за ціною угоди.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець