Справа № 152/2162/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/22104/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи
за касаційною скаргоюОСОБА_4
напостанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.12.2013р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р.
у справі№ 152/2162/13-а
за позовомОСОБА_4
доШаргородської міської ради Вінницької області
треті особи1. ОСОБА_5, 2. Відділ Держземагентства у Шаргородському районі Вінницької області, 3. Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, 4. Приватне підприємство "ГЕОПРОСТІР-ГС"
провизнання протиправним рішення та його скасування

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування п. 2.2 рішення Шаргородської міської ради Вінницької області від 12.07.2013р. № 296.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17.10.1990 року придбав житловий будинок з господарськими будівлями по договору купівлі-продажу по АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Шаргородської міської ради Вінницької області від 5 квітня 1994 року, йому передано у власність 0,03 га земельної ділянки в АДРЕСА_1, оскільки саме за цією адресою позивач придбав житловий будинок з господарськими будівлями по договору купівлі-продажу від 17.10.1990 року. Однак 5 серпня 2013 року позивачу стало відомо, що надану йому земельну ділянку відповідачем передано іншій особі - ОСОБА_6 Позивач вважає що відповідачем прийнято незаконне рішення від 12 липня 2012 року №296 в частині п.2.2 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0347 га для ведення особистого селянського господарств із земель житлової і громадської забудови на території Шаргородської міської ради за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.12.2013р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р., в задоволенні позову відмовлено.

На постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.12.2013р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р. надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно витягу з рішення міської ради від 12 липня 2013 року №296 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства на території Шаргородської міської ради та видачу свідоцтва на право власності на земельну ділянку". Затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0347 га для ведення особистого селянського господарства із земель житлової і громадської забудови на території Шаргородської міської ради.

ОСОБА_4 стверджує, що 17.10.1990 року придбав житловий будинок з господарськими будівлями по договору купівлі-продажу по АДРЕСА_1. 5 квітня 1994 року, йому передано у власність 0,03 га земельної ділянки в АДРЕСА_1, оскільки саме за цією адресою позивач придбав житловий будинок з господарськими будівлями по договору купівлі-продажу від 17.10.1990 року (на час розгляду справи технічної документації на вказану земельну ділянку не виготовлено, право власності на вказану земельну ділянку позивач не зареєстрував).

Водночас, як зазначено судом першої інстанції, з наданих доказів, зокрема, з інвентаризаційної справи на домоволодіння по АДРЕСА_1 та пояснень сторін, а також викопіювань з кадастрової карти вбачається, що на час винесення спірного рішення, як і на час розгляду справи, будинку чи будь яких інших споруд за вказаною адресою не існує. З пояснень представників сторін встановлено, що на даний час на вказаній земельній ділянці знаходиться пустир, який до передачі ділянки у власність ОСОБА_6 використовувався, як звалище та проїзд для транспорту.

Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст. 12, ч. 6-10 ст. 118 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст в тому числі належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Статтею 126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із п. 8-1 ч. 1 с. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів.

Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Тому позивач був зобов'язаний зареєструвати своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, однак цього не зробив.

Докази сплати земельного податку позивачем на земельну ділянку не свідчать, що саме цю земельну було передано третій особі ОСОБА_6

Отже, ОСОБА_4 не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Крім того, згідно інформації Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області викладеної у листі від 06.11.2013 року №01-04-1-/3557 (а.с. 124, т.1) вбачається, що технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_4, яка розташована по АДРЕСА_1 до місцевого фонду землевпорядної документації не надходила. Відомості щодо можливого перетину земельної ділянки ОСОБА_6 кадастровий номер НОМЕР_1 із земельною ділянкою ОСОБА_4 відсутні.

Як вже було зазначено вище, згідно витягу з рішення міської ради від 12 липня 2013 року №296 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0347 га для ведення особистого селянського господарства із земель житлової і громадської забудови на території Шаргородської міської ради.

Згідно із п. б, г ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міських селищних сільських рад вирішується питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно до ст.12 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Статтею 40 цього Кодексу (в редакції на час виникнення спірних відносин) встановлено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до підпункту в) частини 3 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних відносин) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Тобто, за приписами зазначених норм безпосередньо встановлення та відновлення меж покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності.

Таким чином, рішення про передачу земельної ділянки у власність приймається органами місцевого самоврядування, за наявною технічною документацією на земельну ділянку та з врахуванням меж земельної ділянки в натурі, встановлення яких здійснюється на підставі вказаної технічної документації з урахуванням місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Отже, ОСОБА_5 правомірно отримав у власність земельну ділянку 0,037 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

А ОСОБА_4 згідно рішення Шаргородської міської ради від 20.07.2006 року №38 "Про безоплатну передачу земельних ділянок у власність на території міської ради" отримав у власність дві земельні ділянки площею 0,10 та 0,03 га у АДРЕСА_2. Отже, позивач позбавлений права повторно отримати у власність безкоштовно земельну ділянку.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.12.2013р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: