Справа № 817/840/13-а
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоМаринченка В.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенди О.В., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Бужор А.Ю., Опанасюка А.О.,

відповідача - Богач М.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс» (далі - Товариство) до Рівненської митниці Міндоходів (правонаступником якої є Рівненська митниця ДФС; далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Митниці від 22 лютого 2013 року №№ 26, 27 про визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та ввізного мита в сумі 155 710 грн 13 коп. та 778 550 грн 60 коп. відповідно.

Оскаржувані рішення Митниця прийняла на підставі акта від 5 лютого 2013 року № 0003/3/204000006/ про результати перевірки дотримання позивачем вимог законодавства за період з 1 грудня 2009 року по 31 жовтня 2012 року, в якому вказано на порушення Товариством пункту 2 розділу II Закону України від 7 грудня 2000 року № 2134-III «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання ринку автомобілів в Україні» (далі - Закон № 2134-III), статті 7 Закону України від 5 лютого 1992 року № 2097-ХІІ «Про єдиний митний тариф» (далі - Закон № 2097-ХІІ), пункту 188.1 статті 188, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі - ПК).

До зазначеного порушення призвело те, що Товариство 29 лютого 2012 року як внесок іноземного інвестора до статутного фонду ввезло в Україну автобус NEOPLAN Cityliner, модель № 1217 HDC 440, зі звільненням від оподаткування митними платежами на підставі статті 18 Закону України від 19 березня 1996 року № 93/96-ВР «Про режим іноземного інвестування » (далі - Закон № 93/96-ВР), однак 1 березня 2012 року - ще до фактичної реєстрації іноземної інвестиції, яка відбулася 20 березня 2012 року, - передало цей автобус в оренду ТОВ «ПФК «Олександрія».

З огляду на викладене митний орган оскаржуваними рішеннями згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК донарахував Товариству несплачені ним внаслідок отримання пільги ввізне мито в сумі 346 022 грн 49 коп. та 69 204 грн 50 коп. ПДВ із застосуванням на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК штрафу в розмірі 25 відсотків суми податкових зобов'язань, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, - 103 806 грн 75 коп., та на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК - штрафу в розмірі 100 відсотків суми донарахованих податкових зобов'язань - 415 226 грн 99 коп. (346 022 грн 49 коп. + 69 204 грн 50 коп.).

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 8 квітня 2013 року в задоволенні позову відмовив.

Житомирський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 червня 2013 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 грудня 2015 року рішення апеляційного суду скасував, а постанову суду першої інстанції залишив у силі.

Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність визначення Товариству як сум податкових зобов'язань, не сплачених ним внаслідок застосування встановленої статтею 18 Закону № 93/96-ВР пільги, так і застосування передбачених пунктами 123.1, 123.2 статті 123 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України Товариство, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах пункту 123.2 статті 123 ПК, просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 9 грудня 2015 року та прийняти постанову, якою задовольнити позов частково, скасувавши оскаржувані рішення Митниці в частині застосування до Товариства на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК штрафної санкції у розмірі 100 відсотків суми податкових зобов'язань, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

На обґрунтування заяви додано ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2013 року, 17 лютого, 2 червня та 3 листопада 2015 року (№№ К/800/46838/14, К/800/36916/14, К/800/46838/14, К/800/36916/14 відповідно).

Заслухавши представників позивача й відповідача, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах пункту 123.2 статті 123 ПК .

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом вищезгаданої норми матеріального права, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Верховний Суд України вже висловлював правовий висновок про правильне застосування норм матеріального права при вирішенні питання щодо обов'язку підприємств з іноземними інвестиціями зі сплати податків і зборів при передачі у володіння або (та) у користування автомобілів, які були попередньо ввезені в Україну без сплати передбачених законодавством податків та зборів, контроль за сплатою яких здійснюють митні органи. Зокрема, у постанові цього суду від 18 вересня 2014 року (№ 21-317а14) вказано на те, що вимоги пункту 2 розділу ІІ Закону № 2134-III щодо сплати у повному обсязі всіх податків та зборів, передбачених законодавством України на день ввезення автомобіля на митну територію України, що був попередньо ввезений в Україну без сплати відповідних податків та зборів як внесок іноземного інвестора до статутного капіталу підприємства, поширюються на підприємства з іноземними інвестиціями у разі передачі такого автомобіля у володіння або (та) у користування.

За правилами підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 123.1 статті 123 ПК передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання на підставах, визначених, зокрема, підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, донарахування Митницею позивачу в результаті порушення ним вимог вищезгаданої норми Закону № 2134-III, статті 7 Закону № 2097-ХІІ, а також пункту 188.1 статті 188 та пункту 190.1 статті 190 ПК сум ввізного мита та ПДВ, не сплачених Товариством внаслідок отримання податкової пільги, та застосування на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК штрафу в розмірі 25 відсотків суми податкових зобов'язань, що підлягали нарахуванню без застосування такої пільги, є правомірним.

Разом із тим не можна погодитись із правомірністю визначення Товариству податкового зобов'язання на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК.

Так, згідно з пунктом 30.8 статті 30 ПК контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі.

Відповідно до пункту 123.2 статті 123 ПК, яка встановлює штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання, використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Наведеною нормою передбачена відповідальність платника податку за використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу), тобто за недотримання встановлених законом призначення та/або умов чи цілей, відповідно до яких мають бути використані суми коштів, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) такої пільги.

Таким чином, встановлена пунктом 123.2 статті 123 ПК відповідальність у вигляді стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги, може бути застосована лише за наявності законодавчо визначених призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачені до бюджету, і за умови доведення використання таких сум не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям, визначеним законом.

Статтею 18 Закону № 93/96-ВР, згідно з якою Товариство при ввезенні вищезгаданого автобуса було звільнене від сплати мита, як і зазначеним Законом в цілому, не визначено призначення та/або умов чи цілей використання сум коштів, що не сплачувались до бюджету внаслідок застосування встановленої нею пільги, тому застосування до Товариства встановленої пунктом 123.2 статті 123 ПК відповідальності є безпідставним.

Отже, податкові повідомлення-рішення Митниці від 22 лютого 2013 року № 26, 27 в частині застосування до Товариства на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК штрафних санкцій в розмірі 346 022 грн 49 коп. та 69 204 грн 50 коп. відповідно є неправомірними та підлягають скасуванню.

З огляду на те, що висновки судів першої та касаційної інстанцій про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Митниці у повному обсязі та висновок апеляційного суду про незаконність цих рішень не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, всі ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а позов - частковому задоволенню.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс» задовольнити.

Постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2013 року, Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 9 грудня 2015 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Рівненської митниці Міндоходів від 22 лютого 2013 року № 26 частині застосування до товариства з обмеженою відповідальністю госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс» штрафних санкцій в розмірі 346 022 грн 49 коп. та № 27 в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 69 204 грн 50 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. Коротких О.В. Кривенда
П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін О.О. Терлецький