Справа № 817/3420/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3420/15

12 квітня 2016 року 16год. 07хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Омельченко А.В.,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арслайн"
до Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арслайн» (по тексту постанови - ТОВ «Арслайн») звернулося до суду з позовом до ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області (по тексту постанови - ДПІ у Рівненському районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначив, що висновки податкового органу, які викладені в акті перевірки та покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам справи. Пояснив суду, що бухгалтерські документи виписані ТОВ «Капітал Х» та ДП «Клеванське лісове господарство» за результатом господарських операцій з ТОВ «Арслайн», в силу положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, оскільки мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити, а тому підтверджують факт придбання товару позивачем та подальшої його реалізації. Стверджував, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Капітал Х» є реальними і підстав вважати їх безтоварними немає. Вважає висновки акта перевірки про порушення ТОВ «Арслайн» вимог Податкового кодексу України необґрунтованими і такими, що ґрунтуються на припущеннях осіб, що здійснювали перевірку, а податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року - протиправним і таким, що підлягає скасуванню. З таких підстав просив суд позов задовольнити повністю

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, позов не визнав (а.с.69-70). В обґрунтування заперечень пояснив суду, що під час проведення документальної перевірки ТОВ «Арслайн» було встановлено порушення п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2015 року. Зазначив, що вказані висновки були зроблені податковим органом у зв'язку з тим, що контрагентом позивача ТОВ «Капітал Х» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з платниками податків за березень 2015 року, а згідно з наданими позивачем первинних документів перевіркою не підтверджено отримання ПММ від ТОВ «Капітал Х». Вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню. З таких підстав просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 06.10.2010 року ТОВ «Арслайн» зареєстроване юридичною особою, що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №625957 (а.с.51-52).

З матеріалів справи вбачається, що в період з 18.06.2015 року по 22.06.2015 року посадовою особою ДПІ у Рівненському районі на підставі наказу та направлення (а.с.81-82,83) проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Арслайн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року по взаємовідносинах з ТОВ «Капітал Х», результати якої оформлено актом №35/22-141/37282685 від 30.06.2015 року (а.с.84-95).

В даному акті перевірки зафіксовано, що «перевіркою ТОВ «Капітал Х» не підтверджено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з платниками податків за березень 2015 року» та «згідно з наявних первинних документів, наданих ТОВ «Арслайн», перевіркою не підтверджено фактичного отримання ПММ від ТОВ «Капітал Х» (ст.акту 20).

На підставі вказаних висновків фіскальним органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Арслайн» з податку на додану вартість на загальну суму 35432 грн., в т.ч.28349 грн. за основним платежем та 7087 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.7).

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 14.07.2015 року, суд виходить з такого.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що дане податкове повідомлення-рішення базується на висновках податкового органу про порушення ТОВ «Арслайн» п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2015 року в сумі 28349 грн.

Матеріали справи свідчать, що 25.03.2015 року між ТОВ «Капітал Х» (Постачальник) та ТОВ «Арслайн» (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №КХ-0192, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно з умовами договору. Відповідно до п.4.2 товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах:EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтпродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів (а.с.37-38).

Згідно з Додатковою угодою №00192 до даного договору, Постачальник зобов'язався поставити позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ в кількості 6,517 т на загальну суму 170093, 70 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 23348,95 грн. (а.с.39).

Судом встановлено, що на виконання умов договору та додаткової угоди ТОВ «Капітал Х» поставило паливо дизельне на загальну суму 170093,70 грн., що підтверджується актом приймання-передачі нафтопродуктів від 31.03.2015 року, податковою накладною від 31.03.2015 року за №31196 (а.с.40-42).

20.07.2015 року між ТОВ «Капітал Х» та ТОВ «Арслайн» укладено додаткову угоду до договору поставки нафтопродуктів від 25.03.2015 року, відповідно до якої п.5.1 договору викладено в наступній редакції: Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.03.2016 року (а.с.43).

Одночасно, до матеріалів справи долучено договір зберігання №4087 від 18.06.2014 року, укладений між ТОВ «Капітал Х» (Поклажодавець) та ПАТ «Дніпронафтопродукт» (Зберігач), за умовами якого Зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажодавцем, і повернути їх Поклажодавцеві у схоронності за першою його вимогою (а.с.136-137), та акт приймання-передачі наданих послуг згідно з даним договором від 31.03.2015 року, а саме: послуги зберігання ПММ за березень 2015 року (а.с.139), копію платіжного доручення про оплату вказаних послуг (а.с.138).

Суд звертає увагу, що підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є об'єктом оподаткування, визначений ст. 196 Податкового кодексу України. Серед даного переліку операції з придбання товарно-матеріальних цінностей відсутні. Суд вважає, що підстави для виключення зі складу податкового кредиту підприємства сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (дизельного палива), відсутні, оскільки отримання такого товару за договорами не суперечить чинному законодавству, та є такими, що спрямовані на отримання доходів, а тому належать до господарської діяльності позивача в розумінні податкового законодавства.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.4 ст.198 Податкового кодексу України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996 від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинні документи підлягають обов'язковій перевірці в

межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Наявна в матеріалах справи податкова накладна від 31.03.2015 року за №31196 та акт приймання-передачі нафтопродуктів від 31.03.2015 року в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) та Положення №168/704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є первинними документами, та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними, відповідачем суду не надано.

Податковий кредит по отриманих позивачем від ТОВ «Капітал Х» товарно-матеріальних цінностях повністю підтверджено відповідною податковою накладною. Зауважень до її форми та змісту податковим органом не зазначено.

Рух активів у процесі здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ «Капітал Х» підтверджується матеріалами справи, які також свідчать про використання придбаних товарів у власній господарській діяльності.

Долучені до матеріалів справи договір поставки №1 від 22.01.2015 року, укладений між ТОВ «Арслайн» та ДП «Клеванське лісове господарство», видаткова накладна від 25.03.2015 року №АЛ-000002 на загальну суму 170720 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 28453,33 грн. (а.с.34-36) свідчать про подальшу реалізацію позивачем придбаного у ТОВ «Капітал Х» дизельного палива.

Встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про товарність і реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Арслайн» та ТОВ «Капітал Х», реалізацію позивачем придбаних товарів, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарських операцій з даним контрагентом. Докази того, що товар, придбаний ТОВ «Арслайн» у ТОВ «Капітал Х» з метою іншою, ніж використання його у власній господарській діяльності податковим органом суду не надано, судом не здобуто і в матеріалах справи відсутні.

Суд також акцентує увагу, що згідно із статтею 61 Конституції України відповідальність осіб має індивідуальний характер, при цьому будь-які протиправні дії одних платників податків не можуть покладати обов'язку щодо відповідальності за дії таких платників на інших осіб.

Особа не може нести відповідальності за неправомірні дії інших осіб (за умови необізнаності щодо їх протиправної поведінки). Відповідачем не встановлено обізнаності позивача щодо можливих дефектів у правовому статусі його контрагентів (таких як відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477 від 23.02.2006 року, є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.

Жодних доказів того, що ТОВ «Арслайн» і ТОВ «Капітал Х» під час укладання договорів завідомо (з прямим або непрямим умислом) діяли всупереч інтересам держави і суспільства суду податковим органом не надано.

Враховуючи, що на момент проведення перевірки та під час розгляду даної судової справи по суті, вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, відсутній, а податковий орган покликається лише на наявність досудового розслідування стосовно контрагента ТОВ «Капітал Х», суд дійшов висновку, що твердження податкового органу про безтоварність правочинів ТОВ «Арслайн» та ТОВ «Капітал Х» є передчасними та необґрунтованими.

Так, згідно позиції Верховного Суду України в справі №21-494а14, матеріали документальної позапланової виїзної перевірки, проведеної на підставі постанови слідчого, можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Статтею 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Судом встановлено достовірність підтвердження фактичності здійснення господарських операцій, сплати податку на додану вартість та його сум, а отже і правомірність віднесення позивачем сум податку, сплаченого ТОВ «Капітал Х» у зв'язку з придбанням товару до складу податкового кредиту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, результати перевірки контрагента позивача, контрагентів контрагента, наявність та/або відсутність контрагента за зареєстрованим місцезнаходженням, відсутність необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів, наявність або відсутність порушених кримінальних справ, пояснення осіб не можуть впливати на право позивача щодо формування складу витрат операційної діяльності та податкового кредиту, оскільки наявними у справі доказами підтверджуються обставини щодо фактичного виконання спірних господарських операцій.

Крім того, як свідчить зміст акту перевірки позивача №35/22-141/37282685 від 30.06.2015 року, податковий орган в ході проведення перевірки використовував інформацію акт Основ'янської ОДПІ м.Харкова №2047/20-38-22-01-04/37365100 від 17.06.2015 року «Про результати проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «Капітал Х» за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року» (ст.6 акту).

Водночас, відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 року по справі №820/7636/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 року, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Основ'янської державної податкової інспекції у м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо неврахування всіх первинних документів ТОВ «Капітал X» про фактичний рух товарно-матеріальних цінностей, наявності основних фондів, активів, приміщень, розрахунків з контрагентами при здійсненні перевірок щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Фортуна X» за березень, квітень 2015, за результатами яких складено акти №2127/20-38-22-01-04/37365100 від 30.06.2015 року і №2047/20-38-22-01-04/37365100 від 17.06.2015 року та визнано протиправними дії Основ'янської державної податкової інспекції у м.Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області щодо формування висновків в зазначених актах за результатами таких перевірок по фінансово-господарським операціям ТОВ «Капітал X» з даним контрагентом (а.с.155-194).

За таких обставин, суд вважає, висновок відповідача про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України безпідставним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказане податкове повідомлення-рішення, є протиправним.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року не відповідає вказаним критеріям правомірності, прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення № від 14.07.2015 року.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області № від 14 липня 2015 року.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Арслайн" із за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.