Справа № 11202/10/1570
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представник 1 відповідача - Масловський М.О. (за довіреністю),

представник 2 відповідача - не з'явився,

третя особа - не з'явилась.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4 про скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ України, зобов'язання поновити позивача на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернувся ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області, третя особа -ОСОБА_4 про скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ України, зобов'язання поновити позивача на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 17 лютого 2016 року справи прийнято до провадження після повернення з Вищого адміністративного суду України на новий розгляд.

У судовому засіданні 07.04.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обґрунтування, викладені в позовній заяві та уточненнях до позову (а.с. 4-9, 96-104), ззаначивщи, що службове розслідування проведено неповно без присутності ОСОБА_3, під час звільнення він знаходився на лікарняному, з матеріалами службового розслідування він не ознайомлений, йому не надано наказ про звільнення, не обгрунтовано дискредитацію органів внутрішніх справ, за результатами проведеної прокуратурою перевірки, факти, за які його звільнено не підтвердились, а тому прокуратурою Овідіопольського району відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно нього.

Представник Головного управління МВС України в Одеській області проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в запереченнях та поясненнях, оскільки позивач правомірно звільнений з органів внутрішніх справи на підставі службової перевірки, якою підтверджено порушення позивачем діючого законодавства.

Представник Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області та третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явлись. Представником відповідача було надано Наказ № 1057 від 04.11.2013 року про припинення відділу міліції на промтоварному ринку 7 км ГУ МВС України в Одеській області (а.с. 51).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, обставини якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що Позивач з 18.08.1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ та на час звільнення проходив службу на посаді начальника сектора карного розшуку відділу міліції на промтоварному ринку 7 км ГУМВС України в Одеській області (а.с. 9).

30 жовтня 2010 року Позивач отримав лист Головного управління МВС України в Одеській області від 06.10.2010 року №9/4814, яким повідомлено, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області від 06.10.2010 року № 506 о/с, ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ України (а.с. 8).

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області №506 о/с майора міліції ОСОБА_3, начальника сектора карного розшуку відділу міліції на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил України за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29 липня 1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114, за дискредитацію (а.с. 22).

Зазначений наказ винесений на підставі наказу Головного управління МВС України в Одеській області №1067 від 04.10.2010 року «Про покарання співробітників СКР ВМ на промринку ГУМВС» (а.с. 60-61).

Не погоджуючись с винесеним Наказом №506 о/с від 06.10.2010 року, ОСОБА_3 оскаржив його до суду.

Оцінюючи оскаржений Наказ суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підставами для покарання ОСОБА_3 було проведення ВВБ в Одеській області СВБ ГУБОЗ МВС України перевірки за скаргою ОСОБА_5 на неправомірні дії працівників Відділу міліції на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області, які в ніч з 4 на 5 вересня 2010 року вимагали від нього та ОСОБА_6 50 тис. доларів США та під психологичним тиском примусили їх сплатити 25 тис. доларів США.

Службовою перевіркою встановлено, що 04.09.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заступили на чергування по охороні складів по вул. Базовій, 8 на промринку 7 км Овідіопольської дороги та під час чергування побачили невідому особу на території складів, яка побачивши їх втікла кинувши ножиці для різки арматури, які підняв ОСОБА_5 До них підійшли працівники міліції та звинуватили їх в намаганні скоїти крадіжку та за непритягнення до кримінальної відповідальності вимагали 50 тис. доларів США. Під психологичним тиском вони погодились сплатити зазначену суму. ОСОБА_6 поїхав за грошима, а ОСОБА_5 очікував в автомобілі з працівником міліції. Працівники міліції отримали від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 25 тис. доларів США, а іншу частину суми необхідно було надати 05.09.2010 року. ОСОБА_6 їздив за грошима з ОСОБА_3 та працівником міліції на їм'я ОСОБА_2. Мати ОСОБА_6 підтвердила факт надання сину 15 тис. доларів США та приїзд сина разом з працівниками міліції до неї в ночі.

Працівники міліції заперечували зазначені факти та отримання грошей, при цьому підтвердили факт знаходження на території складів для перевірки інформації про скоєння крадіжки, але від керівництва зазначене приховали.

Таким чином, працівники міліції, серед яких був ОСОБА_3, не доповіли про проведення відпрацювання складських баз, не повідомили про наявну інформацію відносно осіб, які готують скоєння злочину, не повідомли про проведені ними заходи на наступний день, не записувались в журналі розташування сил та засобів ВМ на промринку, не отримували табельну зброю та спецзасоби, тобто діяли самостійно, без дотримання належного порядку дій.

Зазначені обставини стали підставою для покарання співробітників ВМ на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області, висновку відповідача щодо дискредитації органів внутрішніх справи та, як наслідок, підставою для їх звільнення, в тому числі позивача.

Позивач заперечував проти такого висновку та вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки зазначені факти не знайшли свого підтвердження, відсутній факт дискредитації органів внутрішніх справи, а прокуратурою Овідіопольського району Одеської області при перевірці цих фактів відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом отримання хабара та зловживання владою.

Суд не може погодитись з такими твердженнями позивача виходячи з наступного.

Дійсно, за результатами перевірки за матеріалами ВВБ в Одеській області СВБ ГУБОЗ МВС України за заявою ОСОБА_5 на дії працівників ВМ на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області, прокуратурою Овідіопольского району Одеської області 20.10.2010 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками складу злочинів, передбачених ст. 364, 368 КК України (а.с. 106-109).

Разом з цим, з зазначеної постанови вбачається, що прокуратурою Овідіопольського району відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом отримання хабара з підстав відсутності достатніх данних, які вказують на ознаки злочину, оскільки факт отримання хабара не задокументований, помітка грошей не проводилась, гроші у працівників міліції не вилучались.

Проте, з матеріалів первірки вбачається та позивачем не заперечується факт знаходження працівників міліції на території складів та не повідомлення керівництва про зазначені події, про будь-яку інформацію про скоєння крадіжок на території складів та відпрацювання цієї інформації.

Зазначений факт підтверджується також наявними в матеріалах перевірки рапортами начальника ВМ на промринку 7 км. ГУМВС України в Одеській області та його заступника про відсутність їх вказівок на відпрацювання складських баз та неповідомлення ОСОБА_3 про інформацію про скоєння або підготовку злочину, її перевірку в ніч з 4 на 5 вересня 2010 року.

Таким чином, позивачем порушено ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого 22 лютого 2006 року Законом України № 3460-IV щодо обов'язку особи рядового або начальницького складу у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові та порушено п. п. 2.2.10 «Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про злочини, інші правопорушення та події», затвердженої 04.10.2003 року Наказом МВС України №1155 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 березня 2004 року за № 259/8858, якою передбачено, що працівник органів внутрішніх справ на території України незалежно від посади, яку він обіймає, місцезнаходження і часу, у разі звернення до нього громадян або службових осіб з заявою, повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов'язаний негайно сповістити про ці події будь-якими каналами зв'язку до найближчої чергової частини органу внутрішніх справ та вжити заходів щодо попередження і припинення правопорушень, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, охорони місця події тощо.

Факт наявності зазначеного дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження під час перевірки проведеної прокуратурою Овідіопольського району Одеської області.

Незважаючи на зазначені висновки в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи, вона в цій частині оскаржена не була.

Таким чином, дискредитація органів внутрішніх справ полягала у проведенні оперативно-розшукових заходів без відома та дозволу креівництва, не повідомлення до чергової частини про встановлення осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які скоїли або мали намір скоїти злочин, не затримання цих осіб, вступ з ними та членами їх родини у стосунки поза інтересами служби, не повідомлення на наступний день про зазначені події керівництву, що підриває авторитет та довіру до органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29 липня 1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки відповідача щодо дискредитації органів внутрішніх справ є правильними, тому наказ №506 о/с від 06.10.2010 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідає вимогам діючого законодавства.

Крім того, зазначений наказ винесений на підставі наказу №1067 від від 04.10.2010 року «Про покарання співробітників СКР ВМ на промринку ГУМВС», який Позивачем не оскаржувався.

Суд не приймає твердження позивача щодо не ознайомлення з матеріалами службової перевірки та наказами про покарання та звільнення, оскільки в матеріалах справи міститься акт відмови від ознайомлення та підпису матеріалів про звільнення з органів внутрішніх справ від 05.10.2010 року, підписаний працівниками ВМ на промтоварному ринку ГУМВС України в Одеській області (а.с. 59), а наказ про покарання №1067 та наказ про звільнення №506 о/с містить відмітку про ознайомлення з ним та підпис позивача 24.11.2010 року. Крім того суд вважає, що ці обставини не можуть бути підставою для скасування наказу про звільнення.

Суд також не приймає твердження позивача щодо знаходження на лікарняному, як підставу для визнання неправомірним наказ про звільнення, оскільки позивачем не надано доказів знаходження на лікарняному під час звільнення, відповідачем підтверджено відсутність будь яких документів, які б свідчили про знаходження позивача на лікарняному під час звільнення.

Згідно із п. 24 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29 липня 1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114, у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу з органів внутрішніх справ, вони підлягають поновленню на попередній роботі (посаді), а у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Однак, оскільки судом не встановлено підстав для поновлення позивача в органах внутрішніх справ, вимоги щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволеннню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, оцінюючи надані позивачем та відповідачем по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Керуючись ст. ст. 9, 69, 71, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 08.04.2016 року.

Суддя Бутенко А.В.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Одеській області, Відділу міліції на промтоварному ринку 7 км. ГУ МВС України в Одеській області - відмовити повністю.

08 квітня 2016 року.