Справа № 808/492/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року о/об 12 год. 38 хв.Справа № 808/492/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Драч Б.В., розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (надалі - позивач або ОСОБА_3) до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (надалі - відповідач або ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя) про зобов'язання відповідача провести залік надмірно сплаченого 17.08.2015 транспортного податку у сумі 25000 грн. 00 коп. в рахунок майбутніх платежів за транспортний податок з фізичних осіб.

У позові зазначено, що ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17 від 09.06.2015, яким визначено позивачу суму грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. Позивачем відповідно до Платіжних доручень №956, №957 від 17.08.2015 перераховано на рахунок УДКСУ у Жовтневому районі м.Запоріжжя суму транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. Проте відповідно до п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України транспортний податок є елементом податку на майно. Пунктом 81 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII статтю 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції. Так, у відповідності до вимог пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п. 267.2 ст.267 є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. (підпункт 267.1.2 пункту 267.1 цієї статті). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивач є власником легкового автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350 (Реєстраційний номер НОМЕР_1) з об'ємом двигуна 3498 см.куб., що зареєстрований 23.09.2014. Транспортний податок у м.Запоріжжя встановлено Рішенням Запорізької міської ради №8 від 15.01.2015. Таким чином, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м.Запоріжжі є 2016 рік. Отже, правила визначення податкового зобов'язання стосовно транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., встановлені ст.267 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 та пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 цього Кодексу) не можуть застосовуватися раніше 2016 року. Згідно з пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені та штрафів. 08.12.2015 позивачем до ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя подано заяву, в якій він просив повернути передчасно сплачену суму транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. або зарахувати відповідні грошові кошти в рахунок майбутнього платежу з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік. Проте, 27.01.2016 позивач отримав лист ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя, в якому у задоволенні його заяви відмовлено. Дане рішення податкового органу обґрунтовано тим, що обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на платників податку з 01.01.2015. Позивач вважає, що таке рішення відповідача є незаконним та протиправним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.28-30, 45), в яких зазначено, що ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17 від 09.06.2015 яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. Позивачем Платіжними дорученнями №956, №957 від 17.08.2015 перераховано на рахунок УДКСУ у Жовтневому районі м.Запоріжжя суму транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. Дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 09 лютого 1999 року)). Таким чином, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на платників податку після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, тобто з 01.01.2015. Відповідно до даних АІС «Податковий блок», встановлено, що у власності позивача є легковий автомобіль MERSEDES BENZ ML 350 (номерний знак НОМЕР_1) 2013 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб.см., який зареєстрований 23.09.2014 та відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 розділу XII Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування. З метою встановлення точної дати першої реєстрації даного автомобіля в Україні, до центру №2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Запоріжжя ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області направлено запит. Відповідно до отриманої інформації встановлено, що у власності позивача перебуває легкові автомобіль MERSEDES BENZ ML 350 (номерний знак НОМЕР_1) 2013 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб.см., який вперше зареєстрований в Україні 23.09.2014. Таким чином, легковий автомобіль MERSEDES BENZ ML 350 (номерний знак НОМЕР_1) 2013 року випуску з об'ємом двигуна 3498 куб.см., який належить позивачу, є об'єктом оподаткування транспортним податком, оскільки відповідає вимогам пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 розділу XIII Податкового кодексу України. Також, Податковим кодексом України встановлено, що платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України). Податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 за №223-17, винесене відповідачем, яким позивачу визначено суму зобов'язання зі сплати транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп., не оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. Таким чином, податкове зобов'язання, визначене у вищезазначеному податковому повідомлені-рішенні є узгодженим у розумінні норм Податкового кодексу України. Враховуючи вище наведене, у відповідача відсутні законні підстави у проведені заліку надмірно сплаченої суми коштів з транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. в рахунок майбутніх платежів.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд з'ясував наступне.

Відповідно інформації Центру №2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м.Запоріжжя ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області позивач є власником легкового автомобіля MERCEDES-BENZ ML 350 (Реєстраційний номер НОМЕР_1) з об'ємом двигуна 3498 см.куб., що зареєстрований 23.09.2014 (а.с.34-35).

Цей факт підтверджує і копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11).

ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя складено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17 від 09.06.2015, яким визначено ОСОБА_3 податкове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн. 00 коп. (а.с.8).

Згідно з письмовими запереченнями (а.с.28-30) відповідач податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» №223-17 від 09.06.2015 податкове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн. 00 коп. визначив позивачу на 2015 рік.

Позивачем Платіжним дорученням №957 від 17.08.2015 та Платіжнім дорученням №956 від 17.08.2015 перераховано на рахунок УДКСУ у Жовтневому районі м.Запоріжжя транспортний податок у сумі 25000 грн. 00 коп. (а.с.9, 51).

У ст.265 Податкового кодексу України зазначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок є складовим податку на майно.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Як зазначено у п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо органом місцевого самоврядування своїм рішенням встановлено цей податок. При цьому, визначення податкових зобов'язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1, п.2 Рішення Запорізької міської ради №8 від 15.01.2015 «Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)» Запорізька міська рада вирішила встановити на території міста Запоріжжя податок на майно (в частині транспортного податку) та затвердити Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) (а.с.52-53).

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

У пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Враховуючи зазначене, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м.Запоріжжі, є 2016 рік.

Звідси, правила стосовно визначення податкового зобов'язання щодо транспортного податку у розмірі 25000 гривень за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., встановлені ст.267 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

З урахуванням наведеного, податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17 прийнято 09.06.2015 відповідачем не обґрунтовано.

Водночас, позивач не оскаржує податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17, прийняте 09.06.2015 відповідачем, та не просить його скасувати.

Судом досліджено Заяву позивача подану ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя в якій він просив повернути передчасно сплачену суму транспортного податку у розмірі 25000 грн. 00 коп. або зарахувати відповідні грошові кошти в рахунок майбутнього платежу з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік (а.с.12-15).

27.01.2016 позивач отримав лист ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя (вих.№209/14/08-26-17 від 22.01.2016), яким у задоволенні його Заяви відмовлено, оскільки обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на платників податку з 01.01.2015 (а.с.16-19).

Позивач вважає, що таке рішення контролюючого органу є протиправним, суперечить нормам чинного законодавства та порушує його права.

Згідно з п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Оскільки ОСОБА_3 не подано до суду доказів скасування або відкликання податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №223-17 від 09.06.2015, то вказана у ньому сума грошових зобов'язань відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України є узгодженою і підлягає сплаті.

Як зазначено у п.4. Розділу ІV «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого 28.12.2015 наказом Міністерства фінансів України №1204, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, інформація про складене податкове повідомлення-рішення, про його надсилання (вручення) платнику податків, а також про отримання скарги або заяви у разі його адміністративного або судового оскарження та прийняті рішення за результатами таких оскаржень вноситься структурним підрозділом, до функцій якого належить вчинення відповідних дій, до відповідної інформаційної системи контролюючого органу з можливістю подальшого формування відповідних переліків податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вказаних приписів податкового законодавства ОСОБА_3 Платіжними дорученнями №956, №957 від 17.08.2015 перераховано на рахунок УДКСУ у Жовтневому районі м.Запоріжжя транспортний податок у сумі 25000 грн. 00 коп., тобто, погашено узгоджене податкове зобов'язання з цього податку за 2015 рік.

Відтак, ніякої переплати транспортного податку, з боку ОСОБА_3 не існує.

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України (на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог) платник податків має право: на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Як зазначено у п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Позивачем, представником позивача не надано доказів відсутності податкового боргу у ОСОБА_3 з інших податків, зборів на день відмови у поверненні коштів (лист відповідача від 22.01.2016 за вих.№209/14/08-26-17).

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України).

У п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України зазначено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. […] Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Як передбачено п.9 Розділу І «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого 03.09.2013 наказом Міністерства фінансів України №787 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182, у випадках повернення платежів, що зараховані до місцевих бюджетів, а також платежів, що підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами, орган, який контролює справляння надходжень бюджету або який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, передає подання на погодження відповідному місцевому фінансовому органу. Відповідний місцевий фінансовий орган протягом двох робочих днів погоджує подання шляхом засвідчення підписом керівника місцевого фінансового органу, скріпленим гербовою печаткою, і не пізніше наступного робочого дня після погодження повертає його органу, який подав подання, для подальшої передачі до органів Казначейства відповідно до законодавства.

Правових підстав повернення позивачу самостійно ним сплаченої суми узгодженого податкового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015 рік у відповідача не має.

Звідси, позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 08.04.2016.

Суддя О.О. Прасов