Справа № 810/1071/16
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року 810/1071/16

приміщення суду за адресою:м. Київ, бул. Лесі Українки, 26

час прийняття постанови : 10 год. 15 хв.

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Лиска І.Г.

при секретарі - Васковець М.С.

за участю представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року №50119-17.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що він до 19.11.2015року був власником автомобіля TOYOTA LEND CRUISER 200 з об'ємом двигуна 4461 куб.см., 2012 року випуску.

15 березня 2016 року позивач отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким на підставі п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, зобов'язано сплатити 20833, 33 грн. транспортного податку. Отримане податкове повідомлення рішення, на думку позивача, є протиправним тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні 19.04.2016 року представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, 18.02.2016 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на адміністративний позов, в яких зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є правомірним та не підлягають скасуванню, тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_2 з березня 2015 року до 19.11.2015року був власником автомобіля TOYOTA LEND CRUISER 200 з об'ємом двигуна 4461 куб.см., 2012 року випуску, НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №50119-17 віл 25.06.2015 року, яким позивачу нараховане податкове зобов'язання з транспортного податку у сумі 20833, 33 грн.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Суд звертає увагу на те, що 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України, було введено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.2 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Пунктом 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України).

В даному випадку розмір транспортного податку визначено за період коли автомобіль TOYOTA LEND CRUISER 200 з об'ємом двигуна 4461 куб.см., 2012 року випуску, НОМЕР_1 був зареєстрований за позивачем, що не суперечить ст. 267 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп.267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

28 січня 2015 року Київська міська рада прийняла рішення №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629, котрим встановила ставку транспортного податку.

Як вбачається з додаткових пояснень до позову, мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що нарахування ОСОБА_2 на підставі спірного податкового повідомлення-рішення у 2015 році суми транспортного податку, суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого пп.4.1.9 п.4.1 ст. 4 Податкового кодексу України.

У зв'язку з цим позивач вважає, що транспортний податок має нараховуватись з 01.01.2016 року , з приводу чого суд зазначає наступне.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначив про те, що вказаний принцип слід розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97 (далі - Указ № 503) встановлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур'єр».

Офіційними друкованими виданнями, в яких здійснюється офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета «Голос України», «Відомості Верховної Ради України».

Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

Згідно з пунктами 3, 4 Указу № 503 громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов'язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав.

Нормативно-правові акти Верховної Ради України і Президента України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні.

Судом встановлено, що Закон України № 71-УІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» був опублікований в газеті «Голос України» № 254 від 31.12.2014, при цьому у самому законі визначений особливий порядок набрання ним чинності - з 01.01.2015, що в повній мірі узгоджується з положеннями вищевказаного Указу № 503 та свідчить про те, що обов'язок власників транспортних засобів, які підпадають під об'єкт оподаткування, визначений в підпункті 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України по сплаті транспортного податку, виник у них саме з 01.01.2015.

При цьому, в Законі № 71 не встановлений порядок його застосування, а сам Закон не був визнаний неконституційним, а отже, підлягає застосуванню з моменту набрання ним чинності.

Так, зокрема, позиція щодо обов'язковості застосування законів України з дати набрання ними чинності і за умови не визнання їх неконституційними, висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.12.2011 (справа № с-216700/08).

Суд погоджуються з тим, що положення Закону № 71 не відповідають закріпленому в п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України принципу стабільності, за яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Проте, суд зазначає, що вказаний принцип має враховуватися законодавцем при прийнятті нових законів, якими вносяться будь-які зміни до системи оподаткування, а тому вказана норма не звільняє платників податків від виконання обов'язків, передбачених законом, який набрав чинності.

Аналізуючи порядок оприлюднення та введення в дію на території відповідної територіальної громади транспортного податку як місцевого податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з п. 24 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Статтею 8 Податкового кодексу України встановлено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України встановлено, що до місцевих податків зокрема належить податок на майно, в склад якого, відповідно до пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 ПК України входить транспортний податок.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що органи місцевого самоврядування уповноважені приймати рішення щодо встановлення місцевих податків, у тому числі, і транспортного податку.

Разом з тим, суд вбачає за доцільне зазначити про те, що рішення органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок особи як платника податку, здійснювати сплату транспортного податку, які прямо встановлені законодавцем в межах ст. 267 Податкового кодексу України.

Так, суд зазначає, що транспортний податок та всі його складові елементи були встановлені Законом № 71, у зв'язку з чим наявність або відсутність рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевого податку, яке фактично дублює положення Податкового кодексу, не впливає на обов'язок власника об'єкта оподаткування, визначеного в підпункті 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, по сплаті відповідного податку безпосередньо на підставі норм Податкового кодексу України.

Крім того, аналогічна правова позиція щодо виникнення у платників податків обов'язку по сплаті транспортного податку саме з 01.01.2015 викладена в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі № 825/2472/15 (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 52255263), від 12.11.2015 у справі № 810/3814/15 (номер рішення в ЄДРСР - 53406165), від 03.12.2015 у справі № 810/4345/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54130446), від 10.12.2015 у справі № 810/4566/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54272792), від 14.01.2016 у справі № 826/21907/15 (номер рішення в ЄДРСР - 55052916), в постанові від 10.12.2015 у справі № 810/4152/15 (номер рішення в ЄДРСР - 54300859).

Доводи позивача про те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, судом не прийняті до уваги, оскільки законодавець не змінює вид податку, а запроваджує новий.

Крім того, судом враховано, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийняте податковим органом 25.06.2015 року , отже в межах строку передбаченого ст. 267 Податкового Кодексу України .

При вирішенні даної справи суд вважає за необхідне застосувати положення судової практики Європейського суду з прав людини, які були відображені в ухвалі від 11 жовтня 2005 року у справі «ТОВ «Компанія «МАСА інвест груп» проти України». При вирішенні вказаної справи суд, з посиланням на пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийшов до висновку про те, що держава має право приймати та вводити в дію такі закони, які вони можуть вважати за необхідне для забезпечення сплати податків. Європейським судом також було зазначено, що держава має широкі межі розсуду, зокрема у формуванні та впровадженні податкової політики, і Суд поважатиме позицію законодавця у таких справах, за винятком випадків, коли вона не має жодного розумного обґрунтування.

Враховуючи наведене, з огляду на передбачений ч.2 ст.19 Конституції України принцип, згідно якого органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум транспортного податку у 2015 році.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно та відповідає вимогам податкового законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, представником позивача в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів, а також не зазначено обставин, які б свідчили про неправомірність оскаржуваного рішення.

У свою чергу, відповідачем як суб'єктом владних повноважень надано суду достатню кількість належних доказів, які свідчать про те, що орган діяв в порядку, у спосіб та на підставі закону.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року №50119-17 року прийнято відповідачем правомірно та підстави для його скасування відсутні.

За наведених обставин, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25 червня 2015 року №50119-17- відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 20 квітня 2016 р.