Справа № 802/94/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/94/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

позивача 1: ОСОБА_1,

позивача 2: не з'явився,

представника позивача 2: ОСОБА_1,

представника позивачів 1 та 2: ОСОБА_2,

відповідача: не з'явилась,

представника третьої особи: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, що діє від свого імені та від імені фізичної особи ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання неправомірним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1, що діє від свого імені та від імені фізичної особи ОСОБА_3, з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" про визнання неправомірним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що, в забезпечення виконання кредитного договору №0101/1008/88-239 від 03.10.2008, того ж дня між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, з однієї сторонни, та ВАТ "Сведбанк", з другої сторонни, було укладено іпотечний договір №0101/1008/88-239-Z-01, за яким іпотекодавці (ОСОБА_5 та ОСОБА_3) передали в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ "Сведбанк") належне їм на праві власності майно: двокімнатну квартиру під АДРЕСА_3, що належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04.04.2000 №1335.

29 січня 2016 року позивачам стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 25 вересня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №11337104, згідно якого право власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна зареєстровано за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс". Як підставу виникнення права власності зазначено договір іпотеки номер 4554, виданий 03.10.2008 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О.

На думку позивача, таке рішення відповідачем прийнято з грубим порушенням норм Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки нерухоме майно - квартира, яка належить позивачам, відповідає усім вимогам, які встановлені цим Законом, та на неї, відповідно, розповсюджується дія мораторію.

Окрім того, позивач наголошує на тому, що нотаріусом було здійснено державну реєстрацію права власності щодо спірної квартири за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" без вчинення нотаріальних дій із зазначеним нерухомим майном. Таким чином, на думку позивача, дії приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. є протиправними, оскільки порушують норми ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, що також діє від імені позивача ОСОБА_7, та їх представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 4-6), додаткових письмових (а.с. 205 - 211 ) та усних поясненнях, та просили адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 204).

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при цьому просив в задоволенні позовних вимог відмовити ( а.с. 212 ). В обґрунтування своєї позиції представником третьої особи в судовому засіданні, яке відбулось 01.03.2016, були надані усні та письмові пояснення ( а.с. 181 - 183, 200 ), в яких він зазначив, що у зв'язку з переходом до ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" усіх прав та обов'язків за іпотечним договором від 03.10.2008 №0101/1008/88-239-Z-01, на підставі укладених з ВАТ "Сведбанк" договору факторингу №15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" скориставшись добровільним (позасудовим) врегулюванням питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося до нотаріуса, як спеціального суб'єкта, що здійснює функції державного реєстратора, який у своїй діяльності керується вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( щодо іншого речового права ). На думку представника третьої особи, відповідно до приписів вищенаведених законодавчих та нормативно-правових актів, приватні нотаріуси наділені повноваженнями щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем.

Також представник третьої особи зауважив, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" було повністю дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на підставі застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно якого приватним нотаріусом правомірно було прийнято оскаржуване рішення та зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс".

При цьому, представник товариства зазначив, що мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно з ст. 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено щодо відчуження такого майна без згоди власника. Відповідне застереження в іпотечному договорі прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, оскільки іпотечним договором, укладеним з позивачами, передбачено відповідне застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, відчуження вказаного майна вважається таким, що здійснено за згодою власника, а отже, на думку представника третьої особи, в даному випадку положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивачів, пояснення представника третьої особи, надані в судовому засіданні 01.03.2016 року, дослідивши матеріали справи, надавши юридичну оцінку доказам, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1335 від 04.04.2000, що зареєстровано КП "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" і записано в реєстраційну книгу № 771, реєстр № 121, право приватної власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 (ОСОБА_8 - рішення Ленінського районного суду про розлучення від 10.11.2010) та ОСОБА_7 ( а.с. 11-12 ).

03.10.2008 між ВАТ "Сведбанк" (далі - Банк) та позивачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0101/1008/88-239-Z-01 (далі - Кредитний договір) (а.с. 85-87). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 41000,00 доларів США на строк з 03 жовтня 2008 р. по 02 жовтня 2018 р., а позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

03.10.2008 на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором позичальник ОСОБА_3 та ОСОБА_8, з однієї сторони, і Банк, з іншої сторони, уклали Іпотечний договір (а.с. 88-89), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О.,зареєстрований в реєстрі за №4554, відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: двокімнатну квартиру за №75, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки).

28.11.2012 Банк відступив ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", відповідно до договору факторингу № 15 (а.с. 92-95) та договору про відступлення прав за іпотечними договорами (а.с. 90-91), свої права вимоги заборгованості по кредитному договору, укладеному з позивачем ОСОБА_8, та права за іпотечним договором, укладеним з позивачами.

Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" 25.09.2015 звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою, реєстраційний номер 13493168 (а.с. 83), про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на квартиру за АДРЕСА_2

Як зазначив представник третьої особи в письмових запереченнях, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", через уповноважену особу, для здійснення державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру було подано приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. заяву про реєстрацію за товариством права власності на предмет іпотеки, згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також, крім іншого, копію свідоцтва від 21.09.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренка Я.В., зареєстрованого в реєстрі за №888, відповідно до змісту якого останнім на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат" посвідчено відправлення 15.07.2015 заяви ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з вимогою дострокового виконання основного зобов'язання за кредитним договором та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Вказану вимогу ОСОБА_5 отримано особисто, а заява надіслана ОСОБА_7 повернулась за закінченням терміну зберігання ( зворотній бік а.с. 182, а.с. 183, а.с. 84 ).

За наслідком розгляду заяви ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс", приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 25.09.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24765046, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за №75, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та внесено запис про право власності №11337104.

Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 29.01.2016 ( номер інформаційної довідки 52302353 ), право власності на квартиру за №75, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, зареєстровано за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" (а.с. 24-26).

Зміст вказаної інформаційної довідки свідчить, що підставою виникнення права власності на вищезазначений об'єкт нерухомого майна за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" є договір іпотеки, серія та номер 4554, виданий 03.10.2008 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О.

Не погоджуючись із такими діями приватного нотаріуса щодо проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивачі звернулись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, визначаючись щодо заявлених позовних вимог та наданих у справу доказів, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону №1952-IV, підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частина 1 ст. 15 цього ж Закону встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Частиною 5 ст. 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно не мало місця.

При прийнятті рішення в справі суд бере до уваги твердження позивача про те, що реєстрація права власності в даному випадку повинна вчинятись відповідним територіальним органом державної реєстрації прав.

Як встановлено судом, із заявою про державну реєстрацію права власності на підставі іпотечного договору №0101/1008/88-239-Z-01 від 03.10.2008, який містить застереження про можливість іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки, ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коблевою А.М.

Суд зауважує, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 "Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб" встановлено, що у разі подання до територіальних органів Мін'юсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Відповідно до Указу Президента України від 06.04.2011 №401/2011 "Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України" Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Підпунктом 10 п. 3 вказаного Положення передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Таким чином, дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Отже, з наведеного слідує, що реєстраційна дія щодо державної реєстрації за ТОВ "Факторингова компанія "Вектор плюс" права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що здійснена 25.09.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., проведена з порушенням компетенції, а тому її не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону.

Крім вищенаведеного, при прийнятті рішення в справі судом також взято до уваги посилання позивача на приписи Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті", яким передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та / або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Оскільки, як встановлено судом, квартира позивачів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідає усім вищенаведеним вимогам, встановленим Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то на зазначене нерухоме житлове майно розповсюджується дія вказаного мораторію. Згідно з наданими в судовому засіданні поясненнями позивачем ОСОБА_1 та відповідно до матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачі ( позичальник та майновий поручитель) - власники нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки, не надавали відповідачу - приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. згоди на відчуження зазначеного майна.

Таким чином, в даному випадку відповідачем фактично було здійснено примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає умовам, передбаченим п.п. 1 п. 1 Закону України " Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", чим порушено вимоги зазначеного Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Вищого адміністративного суду України від 03.09.2015, прийнятому за наслідком розгляду касаційної скарги на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року в адміністративній справі № 810/5616/14-а. Зокрема, суд касаційної інстанції зауважує, що приписами Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті" передбачено дві обов'язкові умови, за наявності яких нерухоме житлове майно не може бути відчужене без згоди власника. Такими умовами є використання боржником переданого в іпотеку майна в якості місця постійного проживання та відсутність у його власності іншого житла.

Крім того, суд зауважує, що згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-57цс15, Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки ( застави).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в даній справі суд також керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив із того, що відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З фактичних обставин справи, встановлених судом, та досліджених доказів вбачається, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій та прийнятого рішення, відтак позовні вимоги в повній мірі знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду адміністративної справи та підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 статті 94 КАС України, в зв'язку з чим підлягають стягненню з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь ОСОБА_1 понесені нею документально підтверджені судові витрати (судовий збір) в сумі 551,20 грн. ( а.с. 3 ).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 24765046, прийняте 25.09.2015 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною, про державну реєстрацію права власності за ТОВ "Факторинговам компанія "Вектор Плюс" на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 551,20 грн. з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни ( АДРЕСА_4 ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна