Справа № 811/3586/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/11204/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ від 07 жовтня 2013 року № 40-о щодо її звільнення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з органів державної податкової служби, поновити її на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора з 07 жовтня 2013 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 3106,40 року та моральну шкоду 10000 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року адміністративний позов було частково задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області № 40-о від 07 жовтня 2013 року "Про звільнення ОСОБА_4." Поновлено ОСОБА_4 на посаді. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 жовтня 2013 року по 09 грудня 2013 року, з вирахуванням суми виплаченої вихідної допомоги, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та заробітної плати, отриманої позивачем в КП "Олександрійський центральний ринок". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанції, ОСОБА_5 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року та скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року і прийняти нову про задоволення позову повністю, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

З червня 2003 року ОСОБА_4 працювала в органах ДПІ. З 03 грудня 2012 року обіймала посаду головного державного податкового ревізора - інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового контролю Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС.

Указом Президента України №726/2012 від 24 грудня 2012 року "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади" утворено Міністерство доходів і зборів України шляхом реорганізації Державної податкової служби України та Державної митної служби України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 229 від 20 березня 2013 року "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства доходів і зборів згідно з додатком 1. Реорганізовано шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Міністерства доходів і зборів територіальні органи Державної податкової служби та Державної митної служби згідно з додатком 2. Визначено територіальні органи Міністерства доходів і зборів правонаступниками територіальних органів Державної податкової служби та Державної митної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови. Так було утворено Олександрійську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, до якої приєднано Олександрійську об'єднану державну податкову інспекцію Кіровоградської області Державної податкової служби.

Наказом голови комісії з проведення реорганізації ДПС України № 24 від 03 червня 2013 року "Про реорганізацію територіальних органів Державної податкової служби у Кіровоградській області" наказано розпочати реорганізацію територіальних органів ДПС у Кіровоградській області та утворити комісії з проведення реорганізації територіальних органів ДПС у Кіровоградській області.

На виконання цього наказу, а також наказу Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС № 446 від 05 червня 2013 року "Про реорганізацію Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС", наказу голови комісії з проведення реорганізації Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС № 28-о від 17 червня 2013 року позивачку 17 червня 2013 року попереджено про наступне звільнення із займаної посади 19серпня 2013 року у зв'язку з реорганізацією Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС, зміною структури, штатного розпису та скороченням штатної чисельності.

Наказом начальника Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області № 40-о від 07 жовтня 2013 року позивачку звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового контролю у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанцій виходив з неправомірності винесення спірного наказу № 40 -о від 07.10.13 року про звільнення позивача з роботи, та як наслідок поновлення позивача на посаді із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний наказ про звільнення був прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З таким висновком апеляційного суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова № 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Згідно з ч.2 ст.49-2 КЗпП при вивільненні працівника у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва i праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи фахом, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, фаху, кваліфікації та розміру оплати праці. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніше ніж через місяць з дня одержання згоди профспілкового органу. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у ході реорганізації територіальних органів Державної податкової служби у Кіровоградській області було 13 червня 2013 року затверджено тимчасовий штатний розпис на 2013 рік Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області та штатний розпис, затверджений 01.10.2013 року штатна кількість Олександрійської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області становить - 64 одиниці.

Штатна чисельність працівників Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області у порівнянні зі штатною чисельністю Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС зменшилась на 51 штатну одиницю, що унеможливило запропонувати всім вивільненим працівникам Олександрійської ОДПІ Кіровоградської області ДПС роботу в Олександрійській ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області.

У зв'язку із скороченням чисельності штатних одиниць та відсутністю вакантних посад в тимчасовому штатному розписі Олександрійської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області позивачу не було запропоновано місце для працевлаштування, так як питання щодо переважного права на зайняття вакантних посад розглядалось комісією з проведення реорганізації Олександрійської ОДПІ, і профспілковим комітетом Олександрійської ОДПІ щодо позивача прийнято рішення про вивільнення її як працівника, в якого продуктивність праці і кваліфікація є нижчою.

Тому посилання ОСОБА_4 на її переважне право про залишення на роботі з огляду на однакову продуктивність праці і кваліфікації, порівняно з іншими працівниками є безпідставним.

Відповідачем було в повному обсязі виконано передбачені вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України, оскільки не пізніше, ніж за два місяці попереджено ОСОБА_4 про наступне вивільнення, зокрема, попереджено про наступне вивільнення 17 червня 2013 року, і звільнено з посади - 07 жовтня 2013 року.

Також безпідставним є посилання скаржника на порушення вимог ст. 42 КЗпП Улраїни, щодо звільнення матері яка виховує двох дітей, оскільки діти позивача досягли чотирнадцятирічного віку. При цьому докази того, що у позивача чоловік інвалід 3 групи, який не працює відсутні.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 було правомірно звільнено з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, з дотриманням процедури звільнення та за згодою первинної профспілкової організації, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про законність звільнення позивача з посади, оскільки трудові гарантії позивача порушені не були.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішення відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року - без змін, оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак

В.В. Швець