Справа № 803/482/13-а
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 р. Справа № 876/6013/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Будівельник» звернулось до суду з позовом до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.02.2013 року № , яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 25471,25 грн., з них 20377,00 грн. основний платіж і 5094,25 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що ТзОВ «Будівельник» для отримання податкового кредиту виконано всі, передбачені Податковим кодексом України умови, що дають право на отримання податкового кредиту. Сума, яка була включена до складу податкового кредиту, підтверджена належним чином оформленою податковою накладною та первинними бухгалтерськими документами, що засвідчують факт виконання підрядних будівельних робіт ТзОВ «Компанія Контрфорс» та підтверджують правомірність формування позивачем податкового кредиту. Для отримання податкового кредиту з податку на додану вартість законодавство України не передбачає норм, які б вказували, що не подання звітності та несплата податку продавцем при фактичному здійсненні господарської операції впливає на податковий кредит покупця та суму податкового кредиту. Зазначена обставина, на думку суду, не є підставою для позбавлення платника податку права на його формування у разі, якщо останній виконав усі передбачені Законом умови щодо його отримання і має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що господарські операції позивача з придбання у ТзОВ «Компанія Контрфорс» будівельних робіт з використанням композитних плит не мали реального товарного характеру. Перевіркою ТзОВ «Компанія Контрфорс» встановлено відсутність поставок робіт (послуг, товарів) від постачальника попередньої ланки ПП «Авторесурс-Сервіс», які імовірно використані при виконанні будівельних робіт, в зв'язку з чим, на думку податкового органу, відсутнє придбання позивачем цих робіт в частині використання композитних матеріалів. Також апелянт зазначає, що позивач не надав для перевірки супровідних документів, а саме товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт на транспортування товарно-матеріальних цінностей зі складу ТзОВ «Компанія Контрфорс» до місця виконаних робіт через ТзОВ «Будівельник».

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 25-31.01.2013 року працівники Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби провели документальну виїзну позапланову перевірку ТзОВ «Будівельник» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарської діяльності з ТзОВ «Компанія Контрфорс» за період з 01.07.2011 року до 30.09.2011 року, за результатами якої складено акт від 07.02.2013 року № 2/22/13361478.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за липень 2011 року, на 20377,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Любомльська міжрайонна державна податкова інспекція Волинської області Державної податкової служби прийняла податкове повідомлення-рішення від 22.02.2013 року № , яким ТзОВ «Будівельник» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 25471,25 грн., з них 20377,00 грн. основний платіж і 5094,25 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд, ТзОВ «Будівельник» (замовник) та ТзОВ «Компанія Контрфорс» (підрядник) уклали договори підряду від 07.07.2011 року № 05/11, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на свій ризик виконати за завданням замовника роботи з оздоблення фасаду композитними матеріалами на об'єкті за адресою: митний перехід «Ягодин» с. Старовойтово, Любомльський район, Волинська область, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вказану роботу.

Фактичне виконання ТзОВ «Компанія Контрфорс» своїх зобов'язань за цим договором підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом доказами, а саме актом виконаних будівельних робіт форми КБ-2в № 1, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за липень 2011 року форми КБ-3 від 29.07.2011 року та виписаною підрядником податковою накладною від 29.07.2011 року № 4.

Факт оплати ТзОВ «Будівельник» вартості отриманих робіт (послуг) підтверджується наданими позивачем копіями рахунку-фактури від 22.07.2011 року № 10 та платіжного доручення від 29.07.2011 року № 974.

Також судом встановлено, що зазначений вище договір підряду ТзОВ «Будівельник» уклало для забезпечення реалізації своїх зобов'язань як субпідрядника перед ВАТ «Луцьксантехмонтаж №536» відповідно до укладеного з ним договору субпідряду від 06.05.2011 року № 18 на виконання будівельних робіт на тому ж об'єкті - Митному переході «Ягодин» в с. Старовойтово, Любомльського району Волинської області, який був закінчений та зданий в експлуатацію 28.10.2011 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 28.10.2011 року серії АЛ № 3, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області.

Таким чином, мета придбання позивачем зазначених вище робіт (послуг) у ТзОВ «Компанія Контрфорс» узгоджується і пов'язана з його господарською діяльністю, одним з видів якої є будівництво будівель.

Як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначена вище податкова накладна, виписана ТзОВ «Компанія Контрфорс», не мала недоліків, а порядок її заповнення відповідає чинному на момент виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з ТзОВ «Компанія Контрфорс».

Щодо посилання відповідача на акт від 08.10.2012 року № 1469/22-10/37205935 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Компанія Контрфорс» з питань взаєморозрахунків з ПП «Авторесурс-Сервіс» за березень 2011 року, складений посадовими особами Державної податкової інспекції в Шевченківському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби, колегія судів зазначає наступне.

В даному акті зазначено, зокрема, про відсутність поставок робіт, послуг (товарів), використаних ТзОВ «Компанія Контрфорс» при виконанні будівельних робіт для ТзОВ «Будівельник», від постачальника попередньої ланки ПП «Авторесурс-Сервіс» та відсутність укладення угод з метою настання реальних наслідків, а також бази оподаткування податком на додану вартість.

Проте норми Податкового кодексу України не містять такої підстави для відмови у формуванні витрат і податкового кредиту платника податків, як неотримання в ході перевірки відомостей щодо його контрагентів, та наявність або відсутність у них технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів тощо.

Крім того, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, тобто між ТзОВ «Будівельник» і ТзОВ «Компанія Контрфорс».

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на те, що до перевірки позивач не надав товарно-транспортних накладних та актів виконаних робіт на транспортування товарно-матеріальних цінностей транспортними організаціями зі складу ТзОВ «Компанія Контрфорс» до місця виконання будівельних робіт, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача.

Згідно з п. 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, а дорожній лист - це документ установленого законодавством зразка для визначення та обліку роботи автомобільного транспортного засобу.

Пунктами 1, 2 наказу Міністерства транспорту України від 29.12.1995 року № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля» затверджено типову форму № 1-ТН «Товарно-транспортна накладна» (складається у чотирьох примірниках, з яких 1 - вантажовідправнику, 2 - вантажоодержувачу, 3,4 - автопідприємству) та визнано обов'язковим застосування вказаної форми всіма суб'єктами господарської діяльності, незалежно від форм власності.

Як вбачається із змісту та умов зазначеного вище договору підряду від 07.07.2011 року № 05/11, укладеного між ТзОВ «Будівельник» (замовник) і ТзОВ «Компанія Контрфорс» (підрядник), підрядник зобов'язується виконати роботи з використанням власних ресурсів, якщо інше не установлено умовами цього договору, і при цьому забезпечує роботи матеріальними ресурсами, відповідає за їх якість і відповідність вимогам, установленим нормативними документами.

Також згідно з умовами цього договору ТзОВ «Компанія Контрфорс» не продавало та не здійснювало поставок позивачу будь-яких товарів, а лише виконувало на замовлення позивача підрядні будівельні роботи, зокрема, оздоблення фасаду композитними матеріалами за рахунок власних ресурсів.

Крім того, договором також було передбачено, що для виконання робіт підрядник може залучати робочу силу в необхідній кількості та відповідної кваліфікації.

А як встановив суд першої інстанції з пояснень представника позивача в судовому засіданні, поставка товарно-матеріальних цінностей, необхідних для здійснення будівельно-ремонтних робіт, здійснювалась транспортом ТзОВ «Компанія Контрфорс», що не спростовано відповідачем.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, в даному випадку у ТзОВ «Будівельник» був відсутній обов'язок ведення первинної транспортної документації (товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт з надання транспортних послуг, шляхових листів тощо) щодо доставки підрядником зазначених матеріалів до місця проведення підрядних робіт.

Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТзОВ «Компанія Контрфорс» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ТзОВ «Будівельник» підрядних робіт (послуг) у ТзОВ «Компанія Контрфорс», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 березня 2013 року у справі № 803/482/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 15.04.2016 року