Справа № 205/8541/15-а
Суддя: Остапенко Н. Г.
Дата ухвалення: 2016-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

01.03.2016 Єдиний унікальний номер 205/8541/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Остапенко Н.Г., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому вказав, він звернувся до відповідача щодо надання пільг на житлово-комунальні послуги та 26.10.2015 року за №Х-11 відповідач надав відповідь, якою відмовив позивачу в нарахуванні пільги у звязку з тим, що сукупній дохід сімї пільговика перевищує 1710 грн. на одну особу за попередні шість місяців. Просить визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 26.10.2015 року за №Х-11 щодо відмови в надані пільги незаконним; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради застосувати до комунальних платежів ОСОБА_1 (адреса: 49128, АДРЕСА_1) 50% з 01.07.2015 року.

Відповідач, всупереч вимог частини 3 статті 183-2 КАС України, в установлений законом десятиденний строк не надав до суду ані заперечення проти позову, ані заяву про визнання позову. Таким чином, у відповідності до пункту 3 частини 5 статті 183-2 КАС України, суддя вважає за необхідне розглянути справу за відсутності подання відповідачем заперечення проти позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, про що свідчить дублікат посвідчення серії В-ІІ №420911, видане 13 грудня 2001 року /а.с.5/.

УСЗН Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради листом від 26.10.2015 року позивачу проінформувало, що з 01.07.2015 року набула чинності ПКМУ від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї», який визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг комунальних послуг залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї пільговика. Дія Порядку поширюється на осіб, які мають право на пільги згідно із законами України, у тому числі «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначеним категоріям громадян пільги будуть надаватися за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (на сьогоднішній день 1710 грн.). Зазначена нарма поширюється на осіб, які мають право на пільги згідно із законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (учасники війни). Постановою КМУ від 04.06.2015 року №389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім*ї» передбачено, що до членів сім*ї пільговика під час надання пільг належать особи, на яких згідно із законодавчими актами поширюється пільга, в даному випадку це дружина ОСОБА_2. До сукупного доходу сім*ї пільговика включаються нарахована пенсія, заробітна плата.

Відповідно даних Ленінського органа Пенсійного фонду України сукупний розмір пенсійних виплат, які отримує сім*я в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на отримання пільг. Згідно даних Пенсійного фонду району, дружина працює, та для визначення права на отримання пільг, необхідно надати до управління довідку про доходи гр.. ОСОБА_2 за шість місяців що передують місяцю зверненню, або документи, що підтверджують відсутність документів за такий період./а.с.6/

Відповідно до ст.22 «Загальної Декларації прав людини», кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній и культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч.1ст.9 Конституції України).

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі втрати працездатності, годувальника та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Правовий статус ветеранів війни, визначає ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22.10.1993 року.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Статтею 10 цього Закону вказаний перелік осіб, на яких поширюється цей Закон.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.15 цього Закону особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: 50% знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50% знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю).

Законом від 28.12.2014 року N 76-VIII до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені зміни: пільги, передбачені п.п.1,2,4,5,6,20 ч.1 даної статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному ПКМУ.

Постановою КМУ від 04.06.2015 року №389 затверджений Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї надання пільг (надалі-Порядок). Він визначає механізм реалізації права на отримання пільг по оплаті послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом, скрапленим газом, телефоном залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на такі пільги. Згідно з п.2 Порядку його дія поширюється на осіб, які мають право на пільги, у тому числі згідно із ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з п.3 Порядку пільги надаються за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (станом на 01.07.2015 року податкова соціальна пільга становить 1710 грн.).

Частиною першою ст.2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з тим, 09.07.2007 року Конституційним Судом України постановлено рішення №6-рп/2007, яке має преюдиціальне значення для судів при розгляді позовів щодо досліджених ним правовідносин. В рішенні Конституційного Суду України вказано, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян та порушується гарантоване у ст.48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного суду України від 11.10.2005 року справа №8-рп/2005, висловлено правову позицію щодо застосування саме норми ст.22 Конституції України щодо неприпустимості змін до законодавчих актів, якими звужуються надані раніше громадянам соціальні права, та вирішено, що такі зміни суперечать нормі ст.22 Конституції України.

22.05.2008 року Конституційним Судом України постановлено рішення №10-рп/2008, в якому зазначені аналогічні положення, та вказано, що держава відповідальна перед людиною за свою законодавчу діяльність, зобовязана утверджувати та забезпечувати права та свободи людини та громадянина. Закони України та інші правові акти повинні прийматися на основі Конституції і повинні їй відповідати. Однією із конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ст.22 Конституції України). Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав та свобод людини та громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Конституційний Суд України також дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Судом встановлено, що позивачем дотримано умови отримання вказаних пільг на законних підставах він перебуває на обліку у відповідача.

Але до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесені зміни, які передбачають, що пільги, передбачені п.п.1,2,4,5,6,20 ч.1 даної статті надаються за умови, якщо розмір середньомісячного доходу сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Постановою КМУ.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до принципу верховенства права та законності суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Постановою Пленуму ВСУ №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента, постанови Верховної Ради України, ПКМУ) підлягають оцінці на відповідність як Конституції України, так і закону.

Аналізуючи наведені норми Конституції України, які мають вищу силу та є нормами прямої дії, рішення Конституційного суду України, приймаючи до застосування положення «Загальної Декларації прав людини», і виходячи із принципу адміністративного судочинстваверховенства права та загальних засад пріоритетності Конституції України, суд вважає, що застосування до позивачки вказаних змін до ч.7 ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядку надання пільги шляхом введення поняття сукупного доходу сімї пільговика як умови надання пільги, періодичності її надання, що не були передбачені в ст.15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на час надання позивачеві такої пільги, є суттєвим звуженням наданих та гарантованих законодавством йому прав та свобод як громадянину та особі, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни , є таким, що порушує вимоги ст.22,46 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі

Керуючись ст.22 «Загальної Декларації прав людини», ст.3,8,9,19,22,46 Конституції України, ст.2,10,15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ПКМУ від 04.06.2015 року №389, рішеннями Конституційним Суду України №6-рп/2007, №8-рп/2005, №10-рп/2008, ст.ст.2,8,9,10,69-71,79,86,87,94,98,99,100,102,104, 105,158-163,185,186,254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради про визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати рішення Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 26.10.2015 року щодо відмови в наданні пільг протиправним.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради застосувати до комунальних платежів ОСОБА_1 50-процентну знижку з 01 липня 2015 року.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 КАС України.

Суддя Остапенко Н.Г.