Справа № 344/2452/16-а
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2016-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/2452/16-а
Провадження № 2-а/344/161/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області прозобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

в позові казано, що позивачка 29/01/2016 р. відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що період роботи з 29/06/1992 р. по 26/03/1998 р. не може бути зарахований до вислуги років, оскільки вищу освіту позивачка здобула 10/02/1999р.

Відповідач надав суду письмове заперечення проти позову, відповідно до якого з 01/062015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються на підставі Закону України «Про прокуратуру», в ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено зарахування до пенсії за вислугу років стажу на посадах держаних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою; навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Також в обґрунтування позову відповідач зазначив на правову позицію Верховного Суду України в справі №21-65а14 вказано, що навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років. Включення цього періоду до вислуги років суперечить юридичній природі (сутності) цього виду спеціального стажу, оскільки крім вищезазначеного закон пов'язує встановлення особливих правил призначення пенсії за вислугу років саме з неможливістю продовжувати роботу чи службу на певних посадах або в певних умовах праці у зв'язку з втратою професійної працездатності особи або її придатності до настання пенсійного віку. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України вже висловив у постанові від 5 листопада 2013 року (справа № 21-289а13).

Спір виник з того приводу, що з 29/06/1992 р. по 26/03/1998 р. позивачка працювала в органах прокуратури і вважає, що стаж роботи в прокуратурі необхідно обчислювати із вказаного моменту. В свою чергу відповідач заперечує наявність у позивача вищої юридичної освіти до завершення нею вищого навчального закладу в 1999 році і не врахував у стаж період з 29/06/1992 р. по26/03/1998 р.

Відповідно до п. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на момент звернення позивача до відповідача до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби №283 від 03/05/1994 р. до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів органів прокуратури.

Вимога щодо наявності в особи, яка займає в органах прокуратури посаду державного службовця вищої юридичної освіти для врахування періоду роботи на посадах до стажу роботи введена в дію після введена в дію відповідної редакції Закону України «Про прокуратуру».

Аналогічна правова позиція висловлена ВАСУ 17/07/2014 р., 16/01/2014 р., 19/07/2012 р.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже позов обґрунтовано належними на те правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

визнати дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років неправомірними щодо відмови в зарахуванні періоду роботи позивача в органах прокуратури з 29/06/1992 р. по 26/03/1998 р. у вислугу років та зобов`язати відповідача зарахувати період роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури 29/06/1992 р. по 26/03/1998 р. у вислугу років, зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 60% від суми місячної заробітної плати пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення 11/01/2016 р.

Постанову може бути оскаржено до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту отримання сторонами його копії.

Головуючий суддя С.О. Бородовський