Справа № 826/22810/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2016 року № 826/22810/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа:Відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м.Києві УДАІ у м. Києві
про звільнення майна із-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м.Києві, третя особа: УДАІ у м. Києві, в якому просить звільнити з-під арешту транспортний засіб марки PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані необхідністю зняття арешту з майна у зв'язку із фактичним виконанням виконавчих документів.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки виконавчі документи позивачем виконано, штраф сплачено, однак арешт не знятий.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Враховуючи неявку в судове засідання 03.12.2015 р. представників відповідача та третьої особи, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в січні 2015 року позивач звернувся до УДАІ у м. Києві для зняття з обліку транспортного засобу, що належить позивачу на праві власності - марки PEUGEOT, державний номерний знак НОМЕР_1.

Працівниками УДАІ у м. Києві позивачу було відмовлено в зв'язку із тим, що процедуру зняття з обліку транспортного засобу виконати неможливо, оскільки постановою ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 11.07.2011 р. ВП № 29214243 від 24.04.2012 по справі № 339/17 на вказаний транспортний засіб накладено арешт.

Як вбачається з пояснень позивача, підставою для накладення арешту стала наявність трьох непогашених позивачем штрафів за порушення правил дорожнього руху, а саме: протоколи АІ 1000170 на суму 255,00 грн., СВ 1 062213 на суму 255,00 грн., АА 2 662778 на суму 510,00 грн., які були передані на виконання у ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві (ВП № 26078606, ВП № 34816214, ВП № 44515681).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV).

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 п'ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, державний виконавець в силу вимог Закону N 606-XIV наділений правом накладати арешт на майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення.

Судом встановлено, що автомобіль марки PEUGEOT, модель 206, тип легковий сєдан-В, номер шасі НОМЕР_2, колір синій, державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3

Згідно із квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с.18), позивачем сплачено 510,00 грн., 255,00 грн., 255,00 грн. адміністративного штрафу.

ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві Подільського районного управління юстиції від 19.08.2015 р. «щодо надання інформації» позивача повідомлено, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_3 у відділі на виконанні не перебуває.

Згідно даних ЄДРВП виконавче провадження ВП № 26078606 перебувало на виконанні в 2011 році. 24.10.2011 р. державним виконавцем виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно даних ЄДРВП виконавче провадження ВП № 34816214 щодо ОСОБА_3 перебувало на виконанні в 2012 році. 31.12.2013 державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу.

Згідно даних ЄДРВП виконавче провадження ВП № 44515681 щодо ОСОБА_3 перебувало на виконанні в 2014 році. 26.11.2014 державним виконавцем виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 р. матеріали виконавчих проваджень ВП № 34816214, ВП № 44515681, ВП № 26078606 є знищеними.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 р. N 2274/5 визначено основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно до п. 9.9 зазначеного Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як вже зазначалось вище, матеріали виконавчих проваджень, на підставі яких накладено арешт на транспортний засіб позивача знищено у зв'язку зі спливом трирічного строку зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону N 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи те, що, закінчуючи виконавчі провадження ВП № 34816214, ВП № 44515681, ВП № 26078606, відповідач не вчинив дії щодо зняття арешту з транспортного засобу, а також, беручи до уваги факт сплати позивачем штрафів в повному обсязі та те, що положеннями чинного законодавства не передбачено механізм та порядок знання зняття арешту по знищеним виконавчим провадженням, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Зняти арешт з автомобіля марки PEUGEOT, модель 206, тип легковий сєдан-В, номер шасі НОМЕР_2, колір синій, який належить на праві власності ОСОБА_1.

3. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо знаття арешту з автомобіля марки PEUGEOT, модель 206, тип легковий сєдан-В, номер шасі НОМЕР_2, колір синій, який належить на праві власності ОСОБА_1.

4. Судові витрати в сумі 487,20 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок асигнувань Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук