Справа № 813/362/14
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" квітня 2016 р. м. Київ К/800/33467/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційні скарги державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Інспекція) та закритого акціонерного товариства "Проектно-будівельне об'єднання "Львівміськбуд" (далі - Товариство)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015

у справі № 813/362/14 (876/7269/14)

за позовом Товариства

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційних скарг Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Товариство звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.10.2013 № , від 16.10.2013 № та від 16.10.2013 № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 позов задоволено. Постанову мотивовано тим, що: подані платником первинні документи підтверджують фактичне виконання підрядних робіт задекларованими постачальниками; обов'язок з нарахування та сплати ПДВ до бюджету за операціями з продажу арештованого майна покладається на спеціалізоване підприємство, яке фактично здійснює такий продаж, а не на боржника (позивача у справі); платником дотримано вимоги чинного законодавства при декларуванні витрат у поданих до контролюючого органу уточнюючих розрахунках; Інспекцією не доведено невиконання платником вимог щодо поданні під час перевірки витребуваних документів первинного обліку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено частково; визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.10.20136 № та від 16.10.2013 № ; в решті позову відмовлено.

У прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що: формальне подання пакету документів у даному разі не підтверджує реальність виконання робіт на об'єктах платника задекларованими підрядниками в силу відсутності у них трудових та матеріально-технічних ресурсів; факт продажу належного позивачеві майна з прилюдних торгів не впливає на обсяг податкового обов'язку Товариства як постачальника за такими операціями; в решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції по суті спору.

Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить частково скасувати прийняті у справі судові акти та повністю відмовити у задоволенні даного позову.

Товариство також скористалося правом на касаційне оскарження, подавши касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду зі спору як скасоване помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 22.01.2011 по 31.12.2012, оформлену актом від 02.10.2013 № 209/22-40/01273906.

За наслідками цієї перевірки відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 16.10.2013 № , згідно з яким платникові збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 889 055 грн. за основним платежем та на 444 177 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 16.10.2013 № про застосування до Товариства штрафних санкцій у сумі 510 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 16.10.2013 № , за яким платникові визначено суму завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2011 рік у розмірі 422 576 грн.

Підставою для прийняття цих актів індивідуальної дії слугували висновки про те, що:

господарські операції з поставки підрядних робіт задекларованими постачальниками (товариством з обмеженою відповідальністю «Цайпер-Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Нові технології ТВП») позивачеві не здійснювалися, подані платником первинні документи на підтвердження виконання цих операцій містять недостовірні відомості та представлені платником з метою одержання необґрунтованої податкової вигоди, дії платника спрямовані на штучне створення документального підтвердження факту виконання взаємних зобов'язань між господарюючими суб'єктами, перелічені постачальники залучені до взаємовідносин з позивачем виключно з метою декларування у податковому обліку витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ);

Товариство занизило податкові зобов'язання з ПДВ за операціями з реалізації арештованого майна з прилюдних торгів;

позивач протиправно включив до уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з податку на прибуток витрати, невраховані у попередніх звітних періодах;

платник не надав до перевірки витребувані контролюючим органом первинні документи.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Керуючись наведеними законодавчими приписами, суди сформували цілком об'єктивну правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з ПДВ пов'язуються з реальним виконанням господарської операції, що характеризується дійсним переміщенням активів між її учасниками та фактичними змінами їх майнового стану, а також підтвердженістю відповідної операції належними первинними документами, які містять достатню і достовірну інформацію про юридичний факт.

Досліджуючи відповідність наведеним вимогам сформованих платником даних податкового обліку за операціями з товариством з обмеженою відповідальністю «Цайпер-Україна» та з товариством з обмеженою відповідальністю «Нові технології ТВП», суд першої інстанції визнав достатнім підтвердженням реальності цих операцій подані позивачем договори, акти приймання виконаних будівельних робіт, відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних робіт, виписку з банківського рахунку платника про оплату придбаних робіт в безготівковому порядку.

Однак апеляційний суд цілком об'єктивно не погодився з такою правовою оцінкою обставин справи. Адже при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв'язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

У справі, що переглядається, апеляційний суд зазначив, що Товариством не подано доказів, достатніх та необхідних для висновку про те, що будівельні роботи на об'єктів, що за документами поставлені товариством з обмеженою відповідальністю «Цайпер-Україна» і товариством з обмеженою відповідальністю «Нові технології ТВП», фактично виконані цими підприємствами, у яких відсутні основні фонди (у тому числі транспортні засоби, спеціалізована техніка, обладнання) та трудові ресурси.

Позивачем не наведено економічних причин залучення цих контрагентів до спорудження об'єкта з урахуванням того, що будівництво будівель є основним видом діяльності Товариства, у якого наявне майно (основні та оборотні засоби), працівники, а також дозвільна документація для провадження даного виду діяльності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові технології ТВП» зареєстровано у м. Києві, тоді як і позивач, і об'єкт будівництва (багатоповерховий житловий будинок) знаходяться у м. Львові; докази відрядження працівників цього підрядника для виконання розглядуваних робіт (оплати їх проїзду, проживання тощо) матеріали справи також не містять.

Слід зазначити, що різновидом нереальної господарської операції є операції, що здійснюються фактично самим платником, але документально оформлюються як роботи, виконані сторонньої особою.

З урахуванням викладеного по даному епізоду колегія суддів вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду щодо непідтвердженості дійсного руху активів між позивачем та заявленими контрагентами, тоді як номінально оформлений пакет первинних документів, не опосередкований фактичними змінами майнового стану учасників операції, не породжує будь-яких податкових наслідків.

Аналізуючи дотримання платником вимог податкового законодавства за операціями з продажу з публічних торгів майна Товариства, суди встановили, що у перевіреному періоді у рамках примусового виконання судових рішень (якими з Товариства стягнуто заборгованість на користь третіх осіб) спеціалізованою установою, залученою на договірних засадах відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, було проведено прилюдні торги з реалізації належного позивачеві майна (нежитлового приміщення, гаражу для легкових автомобілів, приміщень столярного цеху і механічного цеху тощо).

Суди попередніх інстанцій цілком об'єктивно кваліфікували продаж арештованого майна з публічних торгів як оподатковувану операцію. Адже зі змісту підпункту14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК вбачається, що кваліфікуючою ознакою поставки товару є передача права власності на товар, незалежно від того, чи здійснюється продаж власником безпосередньо, чи іншою особою, уповноваженою на вчинення дій щодо продажу.

Пунктом 189.4 статті 189 ПК передбачено, що базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 цього Кодексу.

Зазначений порядок дати виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту застосовується також на операції з примусового продажу арештованого майна органами юстиції.

Таким чином, оподаткування операцій з продажу арештованого майна з прилюдних торгів здійснюється у загальному порядку із застосуванням правила «першої події». Наведене у світлі розглядуваних правовідносин передбачає виникнення у Товариства податкового зобов'язання з ПДВ за операцією з примусового продажу належного йому нерухомого майна на торгах з моменту передачі відповідного об'єкта покупцеві або з часу зарахування коштів, одержаних від такого продажу, на рахунок стягувача.

Отже, апеляційний суд дійшов цілком об'єктивного висновку про законність донарахування позивачеві оспорюваної суми податкового зобов'язання з ПДВ по цьому епізоду, правомірно відмовивши у задоволенні відповідної частини позовних вимог.

Водночас апеляційний суд правомірно підтримав висновок суду першої інстанції про незаконність застосування до платника штрафу за неподання контролюючому органові витребуваних документів з огляду на відсутність доказів витребування Інспекцією конкретного переліку документів у Товариства та задокументованого в порядку пункту 85.6 статті 85 ПК факту такої відмови.

Виключаючи з податкового обліку Товариства задекларовані згідно з уточнюючими розрахунками збитки, що не були враховані платником у попередніх звітних періодах, Інспекція послалася на недотримання платником установленого пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК 25-відсоткового обмеження суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток, що підлягає відображенню у складі витрат платника у І півріччі 2012 року.

Пунктом 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень ПК передбачено, що пункт 150.1 статті 150 Кодексу застосовується у 2012 - 2015 роках таким чином: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів платників з доходом за 2011 рік 1 мільйон гривень та більше станом на 1 січня 2012 року є від'ємне значення (з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2010 податковий рік), то сума цього значення підлягає включенню до витрат: звітних (податкових) періодів починаючи з І півріччя і наступних звітних періодів 2012 року у розмірі 25 відсотків суми такого від'ємного значення. У разі якщо 25 відсотків суми від'ємного значення об'єкта оподаткування не погашається протягом цього і за наслідками наступних податкових періодів 2012 року, то непогашена сума підлягає врахуванню при визначенні податкових зобов'язань у наступних податкових періодах.

Втім суди не перевірили наведені доводи Інспекції, не дослідили порядок формування платником податкової звітності з податку на прибуток, не перевірили об'єктивну наявність у Товариства збитку у відповідній сумі, причини його виникнення та правильність відображення цього збитку у податковому обліку.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають касаційному суду право досліджувати докази, встановлювати обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню по даному епізоду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків.

За таких обставин, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області та закритого акціонерного товариства "Проектно-будівельне об'єднання "Львівміськбуд" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12.05.2014 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015 у справі № 813/362/14 (876/7269/14) скасувати в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 16.10.2013 № .

В цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. В решті постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015 у справі № 813/362/14 (876/7269/14) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько