Справа № 2а-9678/10/2670 (2а-5906/11/2670)
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2016 р. м. Київ К/9991/10555/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю:

представника відповідача - Сперкача С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року

у справі №2а-5906/11/2670

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в Печерському районі міста Києва

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Державної податкової інспекції в Печерському районі міста Києва (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31 серпня 2009 року № /0 та № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2011 року позов був задоволений повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва № /0 від 31 серпня 2009 року та № /0 від 31 серпня 2009 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 виплати зі сплати судового збору у розмірі 3,40 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2011 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволені позовних вимог було відмовлено.

В касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Печерському районі м. Києва провела виїзну планову перевірку суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої був складений акт № 43/1704- від 27 серпня 2009 року.

За висновками акту перевірки позивачем були порушені: вимоги статті 13 розділу VI Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», в результаті чого підприємцю донараховано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 159750,00 грн., у тому числі: за 2007 рік - 16470,00 грн., за 2008 рік - 143280,00 грн.; вимоги пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у неподанні підприємцем до податкового органу заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість; вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого підприємцю визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за 2008 рік у загальній сумі 254720,00 грн., у тому числі: за січень 2008 року - 32320,00 грн., за лютий 2008 року - 32320,00 грн., за березень 2008 року - 32320,00 грн., за квітень 2008 року - 32320,00 грн., за травень 2008 року - 32320,00 грн., за червень 2008 року - 31040,00 грн., за липень 2008 року - 31040,00 грн., за серпень 2008 року - 31040,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що у періоді, який перевірявся, ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» шляхом сплати єдиного податку за такими видами діяльності: здавання в найм власного нерухомого майна, консультації з питань управління, купівля і продаж власного нерухомого майна, надання секретарських послуг та послуг з перекладу. Також, у акті перевірки було вказано, що обсяг виручки, отриманої позивачем у 2007 році склав 646400,00 грн., а у 2008 році - 1307200,00 грн., з огляду на що, починаючи з 01 січня 2008 року підприємець зобов'язаний був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, а також подати до податкового органу заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість.

31 вересня 2009 року ДПІ у Печерському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктами «б», «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.5 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 159750,00 грн. - за основним платежем.

31 вересня 2009 року ДПІ у Печерському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктами «а», «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.1, 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_2 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 383440,00 грн., у тому числі: 254720,00 грн. - за основним платежем, 128720,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковим органом не було доведено належними та допустимими доказами факту перевищення позивачем допустимих граничних норм обсягу виручки, встановленого пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що позивач у 2007-2008 роках, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, отримав дохід від здавання в оренду житла, який перевищив обсяг виручки, встановлений пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», з огляду на що з 01 січня 2008 року підприємець повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності та оподатковувати отримані доходи за загальною системою оподаткування, обліку та звітності, а також зареєструватися платником податку на додану вартість.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва, пунктом 1 статті 1 якого передбачається надання фізичним особам права перебувати на такій системі оподаткування за умови, якщо вони здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500000,00 грн. При цьому, виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України.

Згідно абзацу 2 пункту 1.3 статті 1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), акт - це службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

При цьому, у підпункті 2.3.2 пункту 2.3 статті 2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вказано, що за кожним відображеним в акті фактом порушення податкового законодавства необхідно: висвітлити показники, які відображаються суб'єктом господарювання у податковій та іншій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку суб'єкта господарювання у розрізі періодів у грошових одиницях, передбачених звітністю; у разі виявлення розбіжностей чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті нормативно-правових актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків, в якому дане порушення здійснено, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб суб'єкта господарювання щодо встановлених порушень; зазначити первинний документ, на підставі якого вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку (навести кореспонденцію рахунків операцій), та інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів. При цьому до акта перевірки додаються пояснення посадових осіб або інших працівників суб'єкта господарювання (у межах їх компетенції), що перевіряється, щодо відсутності первинних та інших документів; у разі відмови посадових осіб суб'єкта господарювання надати перевіряючим письмові пояснення щодо встановлених порушень та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, факти відмови відобразити в акті.

Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 пункту 2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 10 серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, «приховування об'єкта оподаткування», «розкрадання», «привласнення», «описка» тощо).

Частиною 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки відсутні посилання на будь-які первинні бухгалтерські, або інші документи, на підставі яких був зроблений висновок про фактичне отримання позивачем на розрахунковий рахунок або (та) в касу грошових коштів за здійснення операцій на підставі договорів оренди з фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При цьому, підставою для висновку податкового органу про перевищення у 2007 та 2008 роках допустимих граничних норм обсягу виручки, встановленого пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», став лист АБ «Банк регіонального розвитку» № ВНА-10/09 від 09 квітня 2009 року, у якому було вказано, що позивач для отримання кредиту у банку заявив дохід від здачі нерухомого майна в оренду в розмірі 32000,00 дол. США на місяць та підтвердив заявлений дохід договорами оренди житлових приміщень: з ОСОБА_3 від 01 вересня 2007 року та з ОСОБА_4 від 01 вересня 2007 року (арк. справи 87-88).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені договори не являються належними та допустимими доказами фактичного отримання ОСОБА_2 сум орендної плати, визначеної такими договорами, протягом 2007-2008 років та, як наслідок, не можуть свідчити про перевищення позивачем граничного обсягу виручки, встановленого пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Також, суд першої інстанції правомірно відхилив посилання податкового органу на пояснення ОСОБА_3 (арк. справи 70), згідно яких він оплачував вартість орендованих квартир готівковими коштами, оскільки з вказаних пояснень неможливо встановити, на якій підставі вони були відібрані, а самі пояснення не підтверджені відповідними засобами доказування, з урахуванням того, що згідно з актами комісії КП УЖГ «Хрещатик» від 04 вересня 2007 року, від 25 січня 2008 року, від 12 березня 2008 року та від 13 березня 2008 року (арк. справи 52, 57-51) у квартирах, які були предметами договорів оренди, проводились ремонтні роботи, а згідно довідки КП ЖЕК «Центральна» від 30 серпня 2010 року договори оренди квартири АДРЕСА_1 у 2007 - 2009 роках зареєстровані не були (арк. справи 51).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем у 2007-2008 роках виручки від здачі в оренду квартир на підставі договорів оренди з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому відсутні підстави для висновку про перевищення позивачем допустимих граничних норм обсягу виручки, встановленого пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», та, як наслідок, відсутність у позивача обов'язку реєструватись платником податку на додану вартість у 2007 - 2008 роках.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для його скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, касаційна скарга суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2011 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2011 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ І.Я. Олендер

_____________________ Т.М. Шипуліна