Справа № 820/752/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 квітня 2016 р. № 820/752/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Зінченка А.В.

При секретарі - Алавердян Е.А.

За участі сторін:

Позивача - ОСОБА_1

Представника позивача - ОСОБА_2

Представника Відповідача - Кезля М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.10.2015 року про скасування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Чойр Монгольської Народної Республіки дозволу на імміграцію в Україну, виданого 04.06.2004 року та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні від 19.08.2004 року серії НОМЕР_2 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Чойр Монгольської Народної Республіки у зв'язку із досягненням 25-річного віку.

Позивач вважає рішення про скасування дозволу на імміграцію протиправним, незаконним, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду свої письмові заперечення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Чойр Монголії є громадянином Російської Федерації. З 2004 року постійно проживає на території України.

04.06.2004 року ВГІРФО УМВС України в Харківській області було прийнято рішення (у формі висновку) щодо документування його посвідкою на постійне проживання в Україні, на підставі якого 19.08.2004 року позивачу було видано посвідку серії НОМЕР_2 з безстроковим терміном дії.

Судом встановлено, що саме з вказаного часу позивач постійно проживає на території України.

13.09.2004 року ОСОБА_1 вступив до Харківського національного університету радіоелектроніки, який закінчив 30.06.2010 року.

19.04.2008 року уклав шлюб з ОСОБА_5, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 261.

В м. Харкові народились двоє моїх малолітніх, дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Наказом № 9 від 01.07.2008 року позивач був прийнятий на роботу ЧП «Максимум-дизайн» на посаду збірника корпусної меблі, де працював до 01.10.2008 року.

З 13.04.2009 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, на підставі якого до теперішнього часу здійснюю свою діяльність.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Згідно законодавства України надання іноземному громадянину дозволу на імміграцію в Україні і отримання їм посвідки на постійне проживання в Україні є підтвердженням знаходження його на території країни на законних підставах.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251.

Пунктом 9 зазначеного Порядку визначено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

У зв'язку з тим, що на момент прийняття Порядку № 251 позивач досяг 25-річного віку, він звернувся до Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області з метою обміну посвідки на постійне проживання в Україні.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що 11.02.2016 року позивач отримав копію рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.10.2015 року за № 04/1-203284, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 04.06.2004 року.

Дане рішення ґрунтується на висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 від 22.10.2015 року відповідно до висновків якого ОСОБА_1 є громадянином України. і, згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадянство України», так як він з 01.09.1984 до 04.07.1995 проживав та був зареєстрований разом і матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Суд вказує, що статтею 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні міститься посилання на п.6 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», тобто дозвіл на імміграцію може бути скасовано в інших випадках, передбачених законами України, але жодного обґрунтування з цього приводу рішення відповідача не містить, що свідчить, перш за все, про надуманість з боку міграційної служби підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 3 Конституції України закріплений принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантів визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною своє діяльністю. Отже, державні органи, до яких відноситься й Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Суд зазначає, що при наданні позивачу посвідки на постійне проживання в Україні Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області керувалося Законом України «Про імміграцію», тобто проводило перевірку підстав видачі такого дозволу та залишення на постійне проживання на території України, за наслідками якої не виявило підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Судом встановлено, що за період з 04.06.2004 року по 22.10.2015 року жодних обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію не з'явилося, але відповідачем було прийнято оскаржуване рішення.

Суд вказує, що відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання про скасування дозволу на міграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Суд також вказує, що відповідачем не прийнято до уваги, що позивач з 1991 року проживав на території Російської Федерації разом з матір'ю, що підтверджується поясненнями позивача як свідка в судовому засіданні, довідкою середньої школи № 2 м. Кондрово Росії, копію відомості оцінки знань і поведінки ОСОБА_1 середньої школи № 2 м. Кондрово за 1991-1992 навчальний рік, страховим свідоцтвом по страхуванню учнів на ім'я ОСОБА_1 від 12.09.1991 року, ордером №417 від 02.08.1991 року про право на зайняття житлової площі в гуртожитку № 23-А по вул. Леніна в м. Кондрово на ім'я ОСОБА_8 (чоловіка матері позивача) на склад сім'ї з трьох осіб, довідкою Фрунзенського відділу РАЦС Харківського МУЮ про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_8

За таких обставин, враховуючи відсутність законних підстав для скасування посвідки на постійне проживання в Україні, суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.10.2015 року про скасування посвідки на постійне проживання в Україні підлягає скасуванню, а для відновлення прав вважає за необхідне зобов'язати відповідача здійснити обмін посвідки у зв'язку з досягненням 25-річного віку.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача документально та нормативно обґрунтовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 69- 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 22.10.2015 року про скасування ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Чойр Монгольської Народної Республіки дозволу на імміграцію в Україну, виданого 04.06.2004 року .

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні від 19.08.2004 року серії НОМЕР_2 громадянину Російської Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Чойр Монгольської Народної Республіки у зв'язку із досягненням 25-річного віку.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) сплачений судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Постанову у повному обсязі виготовлено 20 квітня 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко