Справа № 819/386/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

Справа № 819/386/16

19 квітня 2016 р.м.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 районної державної адміністрації про скасування розпоряджень та договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 районної державної адміністрації, у якому просить скасувати розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 134 від 09 березня 2004 року, № 459 від 02 липня 2004 року, № 598 від 27 вересня 2004 року та договір оренди земельної ділянки від 07 вересня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Колепр".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що щодо спірної земельної ділянки, площею 40 га, яка знаходиться в постійному користуванні позивача згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ТР № 00004 від 26 серпня 1993 року, ОСОБА_1 районною державною адміністрацією протиправно винесено оскаржувані розпорядження № 134 від 09 березня 2004 року, № 459 від 02 липня 2004 року та № 598 від 27 вересня 2004 року, якими передано цю ж земельну ділянку в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр".

Позивач зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває в його користуванні без встановлення строку, вона не вилучена з його користування, згода на вилучення ним не надавалася, то оспорювані розпорядження та відповідно договір оренди земельної ділянки від 07 вересня 2004 року, укладений між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Колепр", є протиправними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації заявила клопотання про закриття провадження у справі, оскільки такий спір не підвідомчий адміністративному суду, про що надала суду письмове обґрунтування від 19 квітня 2016 року. Представник відповідача послалася на положення статей 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), норми Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та вказує, що спори, які виникають із земельних відносин, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки прийняті не у звязку із здійсненням таким субєктом владних управлінських функцій, а повязані з реалізацією волі власника на передачу в оренду чи у власність земельних ділянок. Також зауважила, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Представник відповідача вважає, що не може бути предметом розгляду адміністративної справи також заявлена позивачем вимога про скасування договору оренди земельної ділянки, відтак, просила закрити провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про скасування розпоряджень ОСОБА_1 районної державної адміністрації.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах адміністративної справи, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача підлягає до задоволення, провадження у даній справі слід закрити з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 1993 року ОСОБА_5 видано ОСОБА_1 районною радою державний акт на право постійного користування землею серії ТР № 00004 щодо земельної ділянки площею 3,6 га, розташованої на території Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею.

До даного державного акту на право постійного користування землею серії ТР № 00004 від 26 серпня 1993 року внесено зміни в землекористуванні на підставі рішення 14 сесії ОСОБА_1 районної ради Тернопільської області від 22 березня 1994 року, а саме: додатково внесено відомості про надану у користування земельну ділянку площею 40 га за рахунок земель запасу (а. с. 7).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено факт належності ОСОБА_4 правовстановлюючого документу - державного акту на право постійного користування землею серії ТР № 00004 від 26 серпня 1993 року, виданого на ОСОБА_5 (а. с. 8), тобто в написані прізвища позивача в державному акті на право користування землею було допущено помилку.

Також судом встановлено, що 09 березня 2004 року ОСОБА_1 районною державною адміністрацією винесено розпорядження № 134 "Про передачу в оренду земельної ділянки товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр" на території Буцнівської сільської ради". Таким розпорядженням надано дозвіл товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр" на складання проекту відведення земельної ділянки площею 80,0 га за межами населеного пункту Буцнівської сільської ради за рахунок земель запасу (а. с. 29).

У зв'язку з уточненням площі даної земельної ділянки ОСОБА_1 районною державною адміністрацією винесено розпорядження № 459 від 02 липня 2004 року "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації № 134 від 09 березня 2004 року "Про передачу в оренду земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю "Колепр" на території Буцнівської сільської ради", зокрема, зазначено, що надано дозвіл товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр" на складання проекту відведення земельної ділянки площею 75,67 га за межами населеного пункту Буцнівської сільської ради за рахунок земель запасу (а. с. 30).

В подальшому розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 598 від 27 вересня 2004 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 75,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту Буцнівської сільської ради для передачі її в оренду, надано товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр" земельну ділянку загальною площею 75,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в оренду терміном на 20 років (а. с. 31).

01 вересня 2004 року між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та товариством з обмеженою відповідальністю "Колепр" укладено договір оренди, зареєстрований 07 вересня 2004 року ДП "ОСОБА_1 регіональна філія центру державного земельного кадастру" в книзі державної реєстрації договорів оренди землі. Предметом договору оренди є земельна ділянка загальною площею 75,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту Буцнівської сільської ради, термін дії договору оренду 20 років (а. с. 32-38).

Дана земельна ділянка, яка передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр", є частиною земельної ділянки, яка передавалась у користування ОСОБА_4 Позивач вважає, що право користування земельною ділянкою належить йому, оскільки добровільно він від такого права користування земельною ділянкою не відмовлявся, інших підстав для вилучення земельної ділянки, як-от, рішення суду, несплата земельного податку, використання земельної ділянки не за призначенням, у відповідача не було, а така земельна ділянка, на переконання позивача, надана йому безстроково.

Відтак, на думку позивача, розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки в оренду іншій особі є протиправними, у звязку з чим звернувся до суду з позовними вимогами про їх скасування.

При прийнятті судового рішення у даній справі суд враховує наступні правові норми.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Компетенцію адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ встановлено через визначення статтею 17 КАС України кола спорів, що можуть розглядатися адміністративними судами. До таких цією статтею віднесені, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 Цивільного кодексу України, статті 2, 5 Земельного кодексу України).

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Захист судом прав на землю у земельних відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 Цивільного кодексу України, статтею 152 Земельного кодексу України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Добробуд" до ОСОБА_1 міської ради, Головного управління Держземагентства у Тернопільській області, ОСББ "Злагода-В" про визнання протиправними дій та скасування рішень, яка в силу статті 244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом, спір у справі, що розглядається, стосується права постійного користування ОСОБА_4 земельною ділянкою згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, тобто суб'єктивного цивільного права позивача на володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності. Проте щодо такої земельної ділянки прийнято розпорядження про її передачу в оренду іншим особам, а саме товариству з обмеженою відповідальністю "Колепр". Отже, в даному випадку має місце спір про право цивільне.

Також судом встановлено, що оскаржені розпорядження субєкта владних повноважень ОСОБА_1 районної державної адміністрації № 134 від 9 березня 2004 року "Про передачу в оренду земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю "Колепр" на території Буцнівської сільської ради", № 459 від 02 липня 2004 року "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації № 134 від 09 березня 2004 року "Про передачу в оренду земельної ділянки товариства з обмеженою відповідальністю "Колепр" на території Буцнівської сільської ради" та № 598 від 27 вересня 2004 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ТОВ "Колепр" земельної ділянки для сільськогосподарського використання на території Буцнівської сільської ради" є актами ненормативного характеру, які вже реалізовані та вичерпали свою дію після їх реалізації.

Відтак, суд приходить до висновку, що подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою товариством з обмеженою відповідальністю "Колепр" спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виник спір про цивільне право, а провадження у справі по таких позовних вимогах підлягає закриттю.

Що стосується позовних вимог про скасування договору оренди земельної ділянки від 07 вересня 2004 року, то суд також вважає, що провадження у справі по такій позовній вимозі також слід закрити, оскільки договір оренди земельної ділянки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні КАС України, яке підлягає оскарженню в адміністративному судочинстві.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Частиною другою статті 157 КАС України передбачено що, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що провадження у справі слід закрити та розяснити позивачу, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 157, статями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 районної державної адміністрації про закриття провадження в адміністративній справі задовольнити.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 районної державної адміністрації про скасування розпоряджень та договору оренди закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду місцевим загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 21 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом

Суддя Чепенюк О.В.