Справа № 815/763/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/763/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації щодо невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі та зобов'язання директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації вжити необхідні заходи щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі відповідно до вимог постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року, видавши наказ про поновлення на роботі та внесення запису до трудової книжки.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 повернуто позивачеві та роз'яснено, що з даною заявою необхідно звернутись в порядку ч.9 ст.267 КАС України до Одеського окружного адміністративного суду в рамках справи 815/7790/13-а.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що судом порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали про повернення позову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Розглядом матеріалів справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21.02.2006р. по справі №2-332/06 було задоволено позов ОСОБА_2 до Управління освіти та науки Одеської обласної Державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак зазначене рішення виконане не було.

У зв?язку з невиконанням судового рішення ОСОБА_2 та інші громадяни України звернулися з позовом до Європейського суду з прав людини та скаржились на тривале невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, що є порушенням статті 6 та 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Харук та інші проти України» (заява №32562/07 від 16 липня 2007 року, заявник - ОСОБА_2), відповідно до якого держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, та сплатити протягом трьох місяців 3000 (три тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 1, та 1500 (одну тисячу п'ятсот) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, наведених у Додатку 2, що є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись на ці суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Відповідно до постанови ВП №33914578 від 17 серпня 2012 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження з виконання рішення №32562/07 виданого 26 липня 2012 року Європейським судом з прав людини, боржник - Держава, стягувач - ОСОБА_2; боржнику самостійно виконати: рішення Європейського суду з прав людини у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

В ході виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харук та інші проти України» на користь стягувана - ОСОБА_2 стягнуто та перераховано 30 942, 50 грн. (еквівалент 3000 євро), та за рішенням Приморського районного суду м.Одеса від 21 лютого 2006 року по справі №2-332/06 державою погашено заборгованість у розмірі 19 409, 95 грн.

Рішення національного суду, яке відповідно до рішення Європейського суду з прав людини повинно бути виконано, в зобов'язальній його частині - поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді завідуючої Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти та науки Одеської обласної Державної адміністрації - знову було не виконано.

Для захисту своїх порушених прав в частині поновлення на роботі, ОСОБА_2 звернулась з позовом до Департаменту освіти і науки ОДА та Державної виконавчої служби про визнання першого відповідача виконавцем рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.02.2006р. по справі №2-332/06 та рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Харук та інші проти України» та зобов?язання другого відповідача виконати зобов?язальну частину цих судових рішень.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Департамент освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді, яка відповідає посаді завідуючої Одеської обласної психолого-медично-педагогічної консультації, з якої ОСОБА_2 була незаконно звільнена.

Таким чином, ОСОБА_2 протягом тривалого часу не може поновити свої порушені трудові права у зв?язку з невиконанням судових рішеннь, а саме рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21.02.2006р. по справі №2-332/06, рішення Європейського суду з прав людини від 26 липня 2012 року у справі «Харук та інші проти України» та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року, ухваленої на її користь щодо поновлення на роботі позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у цій справі є визнання протиправною бездіяльність директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації щодо невиконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014 року та зобов'язання директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної Державної адміністрації вчинити певні дії, а саме вжити необхідні заходи щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, дійшов до висновку, що ця заява може бути подана до Одеського окружного адміністративного суду лише в рамках справи №815/7790/13-а та повинна відповідати вимогам ч.9 ст.267 КАС України. Фактично приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зробив висновок про неналежний спосіб захисту позивачкою свого порушеного права.

Однак судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.9 ст.267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду. Однак такі дії не обов?язком сторони, на користь якої прийнято рішення та не єдиним способом захисту порушеного права.

Крім того, частиною 3 ст.108 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо:

1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху;

2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;

3) позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності;

4) позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи;

5) у провадженні цього або іншого адміністративного суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) справа не підсудна цьому адміністративному суду;

7) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, подано суб'єктом владних повноважень до закінчення строку, передбаченого частиною п'ятою статті 99 цього Кодексу.

При цьому зазначений перелік є вичерпним та не підлягає поширеному трактуванню.

Таким чином, з огляду на предмет спору, підсудність цієї справи цьому адміністративному суду та дотримання позивачем вимог, які пред?являються до позовної заяви, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення позовної заяви на підставі ст.108 КАС України.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач звернулася до суду з позовною заявою, тому суд повинен був вирішувати всі процесуальні питання щодо цієї заяви в рамках розділу ІІІ глави І КАС України «Звернення до адміністративного суду та відкриття провадження у справі».

Заява, яка подається в порядку ч.9 ст.267 КАС України, не є позовною заявою, вимоги до такої заяви передбачені в розділі V КАС України «Процесуальні питання, пов?язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», тому повернення позовної заяви, з посиланням на ст.108 КАС України та ст.267 КАС України одночасно є порушенням норм процесуального законодавства.

Крім того, ні в одному із перелічених вище позовних заяв ОСОБА_2 та рішень , прийнятих судами різних інстанцій не було заявлено та встановлено протиправності дій або бездіяльності конкретних посадових осіб органів владних повноважень, за вини яких позивач на протязі тривалого часу починаючи з 2006 року за наявності вступивших в законну силу судових рішень не може поновити свої порушені права, а доречи саме ці вимоги були заявлені позивачкою у даному позові і є предметом позову, який суд першої інстанції повинен був дослідити.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обов?язку позивача подавати заяву про визнання протиправною бездіяльність відповідачів лише в порядку ч.9 ст.267 КАС України, оскільки по-перше це право позивача, а не обов?язок, а по-друге спосіб захисту своїх прав обирається самим позивачем, і це є його абсолютне право, передбачене Конституцією України.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Отже, питання, зокрема, правильності обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, має вирішуватися саме під час розгляду судом справи по суті, а не на етапі вирішення судом питання про прийняття чи відмову у прийнятті поданої позовної заяви, чого не було враховано судом першої інстанції, який своєю ухвалою від 25.02.2016 року повернув позовну заяву ОСОБА_2

Таким чином, оскільки при винесенні ухвали судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 4 ст. 204 КАС України, приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі та продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року - скасувати.

Направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі та продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя Л.Є.Зуєва

суддя О.А.Шевчук

суддя А.Г.Федусик