Справа № 810/4282/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м.Київ 810/4282/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області,

Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М.

треті особи: ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області (далі - відповідач - 1), Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. (далі - відповідач - 2), в якому просила суд визнати неправомірними дії відповідача - 1 щодо відмови внести відомості до архівних даних НКС; зобов'язати відповідача - 2 внести відомості про належну їй земельну ділянку до архівних даних НКС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12.06.2015 вона звернулась до Управління Державного агентства земельних ресурсів у Макарівському районі Київської області, зокрема Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М., з заявою про внесення відомостей до архівних даних НКС відносно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить їй на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 29.10.2004.

Водночас, 13.07.2015 відповідачем - 1 їй було надано відповідь № 393/6-15 про наявність перешкод у внесенні відомостей про зазначену земельну ділянку до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру, а саме: встановлено взаємний перетин земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (що належить ОСОБА_1) із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_5.

На думку позивача, така відповідь, суб'єкта владних повноважень є безпідставною та неправомірною, оскільки вказана земельна ділянка виносилась в натурі, що підтверджується актом про передачу на зберігання встановлених межових знаків і технічним звітом по виносу в натурі меж земельної ділянки.

З огляду на зазначене, позивач просила суд визнати неправомірними дії Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області щодо відмови внести відомості до архівних даних НКС та зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. внести відомості про належну їй земельну ділянку до архівних даних НКС.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.12.2015 суд протокольною ухвалою здійснив заміну відповідача Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області на належного Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області, а також залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

У судове засідання, призначене на 17.02.2015 з'явився позивач.

Відповідачі явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується даними наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 461 та № 196.

Разом з цим, 26.11.2015 від Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. до суду надійшли заперечення проти позову. В обґрунтування доводів заперечень відповідач - 2 зазначив, що під час перевірки доданих до заяви ОСОБА_1 документів, а саме обмінного файлу ( в якому міститься інформація про земельну ділянку та її власника) було встановлено, що земельна ділянка позивача має взаємний перетин із земельною ділянкою громадянина ОСОБА_5.

З огляду на вказані обставини та керуючись статтею 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 5 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 нею було прийнято рішення та підготовлено відповідь про відмову у внесенні відомостей до архівних даних Національної кадастрової системи (Державний земельний кадастр) про земельну ділянку громадянки ОСОБА_1

Зазначене рішення було направлено позивачу у формі листа за № 393/6-15 від 13.07.2015.

За наведених обставин відповідач - 2 просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М внести відомості про належну ОСОБА_1 земельну ділянку до архівних даних НКС. Щодо частини позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача -1, які полягають у відмові внести відомості до архівних даних НКС, кадастровий реєстратор просила суд вирішити це питання на власний розсуд.

Крім того, у вказаних запереченнях відповідач - 2 також просила суд розглянути справу без її участі.

26.01.2016 від Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області надійшов лист, в якому суб'єкт владних повноважень просив суд здійснювати судовий розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Управління та рішення по справі прийняти на розсуд суду.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів у судове засідання також не з'явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань до суду не надали. При цьому, про дату час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується даними наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень № 275 та № 283.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховування свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд протокольною ухвалою від 17.02.2016 вирішив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Копилівської сільської ради від 04 червня 1999 року №4 позивачу в користування було надано земельну ділянку розміром 0,25 га.

Рішенням сесії Копилівської сільської ради від 26.06.2003 № 71 ОСОБА_1 надано дозвіл па розробку документації щодо виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку.

У 2004 році землевпорядною організацією СПД «ОСОБА_7» було виготовлено технічну документацію з землеустрою щодо складання державних актів на право власності, на земельні ділянки громадян, в тому числі і на земельну ділянку позивача, для будівництва та обслуговування жилого будинку на території Копилівської сільської ради.

На підставі вказаної документації громадянці ОСОБА_1 було видано державний акт па право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 283 від 29.10.2004, кадастровий номер НОМЕР_4.

12.06.2015 ОСОБА_1 було подано на реєстрацію до Управління Дерземагенства у Макарівському районі заяву про внесення відомостей до архівних даних НКС щодо належної їй земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_4).

Державним кадастровим реєстратором Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області вказану заяву було розглянуто, перевірено додані до заяви документи (зокрема, обмінний файл ХМL) та встановлено, що земельна ділянка позивача має взаємний перетин із земельною ділянкою громадянина ОСОБА_5.

За наведених обставин Управлінням Держземагенства у Макарівському районі Київської області ОСОБА_1 (за підписом заступника начальника Управління) було направлено відповідь на заяву позивача від 12.06.2015 у якій відповідачем - 1 зазначено: «При внесенні відомостей про Вашу земельну ділянку до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру Управління Держземагентства у Макарівському районі, встановлено взаємний перетин Вашої земельної ділянки із зельною ділянкою громадянина ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_3), що є перешкодою у внесенні відомостей про Вашу земельну ділянку до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру.»

Не погоджуючись з вказаним рішенням кадастрового реєстратора позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відомості про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами містяться в єдиній державній геоінформаційній системі відомостей про землі - державному земельному кадастрі.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом (до 1 січня 2013 року) у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до Державного фонду документації із землеустрою до 1 січня 2013 року, підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру на безоплатній основі центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та його територіальними органами відповідно до їх повноважень.

Як вже зазначалось, право власності позивача на земельну ділянку площею 0,24 га, яка розташована по вул. Копилівській в с.Копилів, Копилівської сільської ради, Макарівського району Київської області підтверджується державним актом серії НОМЕР_2, який було видано 29.10.2004.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно вимог статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, що була чинною до 01.01.2013) державний акт є основним документом, який посвідчує право власності на землю. Такі державні акти залишаються чинними та посвідчують право власності на земельні ділянки до теперішнього часу.

Крім того, вказаній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4.

Відповідно до приписів статті 16 Закону України "Про державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, з огляду на зазначене, судом встановлено, що відомості про земельну ділянку, що належить позивачу на праві приватної власності, мають бути наявні в Державному земельному кадастрі.

При цьому, відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", а також Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 (далі - Порядок).

У свою, чергу статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 69 Порядку передбачено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою згідно з додатком 12 замовника документації із землеустрою та оцінки земель або її розробника від імені замовника, якщо це передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі - заявник).

Заява разом з документацією із землеустрою або оцінки земель, електронним документом та іншими документами, зазначеними у пунктах 91-137 цього Порядку, подається заявником Державному кадастровому реєстраторові особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви розглядає її та перевіряє відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, а також електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Пункт 111 Порядку визначає, що однією з підстав для прийняття рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки є розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Як було зазначено судом, позивач 12.06.2015 звернулась з відповідною заявою до Управління Дерземагенства у Макарівському районі Київської області про внесення відомостей про належну їй земельну ділянку.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідачами не було дотримано вимог законодавства щодо розгляду вказаної заяви позивача.

Як вже зазначалось, розгляд відповідних заяв та перевірка доданих документів належить до компетенції саме Державного кадастрового реєстратора та відноситься до дискреційних повноважень вказаного суб'єкта владних повноважень.

При цьому, суд зауважує, що вказані обставини зазначаються відповідачами у запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду 26.11.2015.

Крім того, пунктом 70 Порядку визначено, що Державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку.

Як зазначає у запереченнях на позов Державний кадастровий реєстратор Чорномаз О.М., нею була прийнята заява гр. ОСОБА_1 та підготовлено рішення про відмову у внесенні відомостей до архівних даних Національної кадастрової системи (Державний земельний кадастр).

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду заяви позивача від 12.06.2015 заступником начальника Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, а не Державним кадастровим реєстратором Чорномаз О.М., (якою, як вона стверджуєю, було розглянуто заяву позивача) було надано відповідь у довільній формі, що, у свою чергу, не відповідає вимогам Порядку та встановленій додатком 14 Порядку формі рішення.

Таким чином, відповідач -2 фактично визнає, що рішення за результатом розгляду заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру має приймати саме Державний кадастровий реєстратор. Чорномаз О.М. також не заперечується тієї обставини, що відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо належної позивачу земельної ділянки було надано у формі листа, а не у формі рішення відповідно до додатку 14 Порядку.

Отже, наведене свідчить про недотримання відповідачем - 2 вимог законодавства передбачених пунктом 70 Порядку, в той час як відповідачем - 1 надано відповідь, яка взагалі не передбачена нормами чинного законодавства та не належить до компетенції вказаного органу виконавчої влади.

Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що дії Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, які полягають у наданні відповіді ОСОБА_1 від 13.07.2013 є неправомірними, що у свою чергу, є підставою для визнання даної відмови протиправною та її скасування.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач просила суд визнати неправомірними дії відповідача - 1 щодо відмови внести відомості до архівних даних НКС; зобов'язати відповідача - 2 внести відомості про належну їй земельну ділянку до архівних даних НКС.

Проте, враховуючи, що відповідач - 1 взагалі не наділений повноваженнями приймати будь-які рішення з приводу внесення відомостей до Державного земельного кадастру, в тому числі і щодо відмови внести відомості до архівних даних НКС, суд дійшов висновку, що позивачем не коректно сформовано зміст позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області щодо відмови внести відомості до архівних даних НКС. Отже, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Водночас, суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Таким чином, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права. Тобто, завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Разом з цим, відповідно до приписів статті 11 Кодексу адміністративного судочинства з метою повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять суд може вийти за межі позовних вимог.

Оскільки судом встановлено, неправомірність дій Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, які полягають у наданні відповіді ОСОБА_1 від 13.07.2013 та відповідно протиправність прийнятого вказаним суб'єктом владних повноважень рішення, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог - визнати неправомірними дії Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, які полягають у наданні відповіді ОСОБА_1 від 13.07.2015 та скасувати рішення від 13.07.2015 № 393/6-15 прийняте Управлінням Держземагенства у Макарівському районі Київської області за результатом розгляду заяви ОСОБА_9 від 12.06.2015 про відмову внесення відомостей про земельну ділянку.

Крім того, зі змісту вказаного рішення та пояснень сторін судом встановлено, що підставою для відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо належної позивачу земельної ділянки слугувало встановлення відповідачем - 2 розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, частини іншої земельної ділянки.

З метою недопущення порушень законних прав позивача у подальшому, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог надати правову оцінку щодо правомірності вказаних висновків Державного кадастрового реєстратора та зазначає про таке.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа Макарівської районної державної адміністрації Київської області «Про розгляд звернення» № Т.247.2 від 16.07.2015 (а.с. 92-95), ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 (зареєстрований у Книзі записів державних актів за № 283 від 29.10.2004), кадастровий номер НОМЕР_1.

Водночас, при виготовленні державних актів громадянам, зокрема ОСОБА_1, нумерація адресних номерів земельних ділянок змістилась.

Таким чином, вказана обставина призвела до того, що станом на 16.07.2015 в автоматизованій базі даних Управління Дерземагенства у Макарівському районі Київської області кадастровий номер НОМЕР_1 відсутній.

При цьому, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою виданою 30.01.2009 Копилівською сільською радою п'ятого скликання за № 44 (а.с. 99) земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах населеного пункту села Копилів, є в натурі і її розміщення відповідає (аналогічне) схемі розміщення ділянок Копилівської сільської ради. Межа, площа, конфігурація, сусідство відповідає державним актам.

Отже, вказані обставини дають підстави стверджувати про наявність певних технічних помилок, допущених при оформленні документів позивача на право власності.

Проте, суд зауважує, що відповідно до статті 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Зміна вимог державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам.

Крім того, відповідно до пунктів 2 і 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими, незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Разом з цим, суд звертає увагу, що пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлено, що у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок, зокрема, розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки або її частини, такі помилки за згодою власника земельної ділянки можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Пунктами 151 Порядку передбачено, що в разі виявлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру або в документації із землеустрою та оцінки земель, органом, що здійснює його ведення (в тому числі після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об'єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженої та переданої до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою), зазначений орган у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересованій особі згідно з додатком 36 або 38 та виправляє зазначену помилку відповідно до пунктів 140-148 або 152-154 цього Порядку.

У повідомленні про виявлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру, органом, що здійснює його ведення, зазначаються суть виявлених помилок та можливі шляхи їх виправлення.

На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідно до вимог чинного законодавства державний кадастровий реєстратор повинен був або внести відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивача на підставі поданих ОСОБА_1 документів або провести державну реєстрацію цієї земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або повідомити власника (ОСОБА_1) про виявлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру та виправити таку помилку у порядку встановленому законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи відповідача - 2, які стали підставою для прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_1, є необґрунтованими та такими, що порушують законні права та інтереси позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, крім іншого, просила суд зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. внести відомості про належну їй земельну ділянку до архівних даних НКС.

Проте, суд звертає увагу позивача, що відповідно до норм чинного законодавства можливість зобов'язання суб'єкта владних повноважень на вчинення будь-яких дій має кореспондувати з встановленим законодавством обов'язком такого суб'єкта вчиняти ці дії.

Приписами пункту 5 Порядку, а також статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, державний кадастровий реєстратор самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

При цьому, втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Отже, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є виключно дискреційними повноваженнями Управління Державного агентства земельних ресурсів.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень та єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, зазначена позовна вимога про зобов'язання державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. вчинити конкретні дії (внести відомості про земельну ділянку до архівних даних НКС) є формою втручання у його дискреційні повноваження і виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

При цьому, зважаючи на встановлений у ході розгляду справи факт неправомірності дій Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, які полягають у наданні відповіді ОСОБА_1 від 13.07.2015 та відповідно протиправність прийнятого вказаним суб'єктом владних повноважень рішення, а також неправомірність висновків Державного кадастрового реєстратора, які стали підставою для прийняття вказаного рішення, суд, керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, з метою належного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб'єктів владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області Чорномаз О.М. повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням викладених у даному рішенні висновків.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено суду правомірності своїх дій та прийнятого рішення від 13.07.2015 № 393/6-15 за результатом розгляду заяви ОСОБА_9 від 12.06.2015 про внесення відомостей про земельну ділянку.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як встановлено судом, відповідач не поніс судових витрат, тому вони на його користь стягненню не підлягають.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки вимог про відшкодування судових витрат позивач не заявляв, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, які полягають у наданні відповіді ОСОБА_1 від 13.07.2015 № 393/6-15 про відмову внести відомості до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення від 13.07.2015 № 393/6-15 Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, прийняте за результатом розгляду заяви ОСОБА_9 від 12.06.2015 про відмову внести відомості до автоматизованої бази даних Державного земельного кадастру.

4. Зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Чорномаз О.М. Управління Держгеокадастру у Макарівському районі Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.06.2015 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням, викладених у даному рішенні висновків.

5. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.