Справа № 823/405/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог

20 квітня 2016 року Справа № 823/405/16

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Бабич А.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагентства у Черкаській області, Канівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправними дій та бездіяльності і зобовязання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

29.04.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) до Черкаської обласної державної адміністрації (далі відповідач 1), Головного управління Держземагентства у Черкаській області (далі відповідач 2), Канівської районної державної адміністрації Черкаської області (далі відповідач 3) з позовною заявою про:

1) визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 в частині ненадання в установлений законом строк відповіді на письмове звернення позивача;

2) визнання протиправними дій відповідача 2 у наданні відповіді на заяву позивача;

3) визнання протиправними дій відповідача 3 в частині неукладення додаткової угоди до договору оренди землі від 08.07.2004 із зміною сторони у договорі внаслідок спадкування;

4) зобовязання відповідача 1 внести зміни до договору оренди землі від 08.07.2004, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_2 та Канівською РДА, зареєстрованому 08.07.2004 за №4 у Канівському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК, в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшла висновку відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог №№3-4, як таких, що не підвідомчі адміністративному суду за предметом, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Однак, Верховний суд у постанові від 24 червня 2014 року зауважив, що субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Владною управлінською функцією є організаційно-правова діяльність суб'єктів владних повноважень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із субєктного складу, а із суті спору. Абз.2-3 п.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів від 20.05.2013 №8 передбачений обовязок суду звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

У контексті позовних вимог про визнання протиправними дій щодо неукладення додаткової угоди до договору оренди землі та зобовязання внести зміни до нього, суд врахував частини 1-2 ст.2 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (далі ЗК України), якими встановлено, що земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Ст.80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно з ч.1 ст.124 ЗК України здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. При цьому, договір - не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з ч.2 ст.2 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Статтею 170 цього Кодексу встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідачі 1 та 3 у спірних відносинах з позивачем є суб'єктами цивільних правовідносин і мають такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин. Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у державній власності, відповідно до ст.5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення таким органом владних управлінських функцій.

Ч.4 ст.41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" ч.1 ст.5 ЗК України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто, пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

З огляду на викладене укладення додаткової угоди до договору та внесення змін до нього не є владною управлінською функцією державного органу.

Згідно з правовою позицією, викладеною колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 16.12.2014, спір щодо захисту прав, які виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер. Тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Земельні та повязані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус субєкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція відображена в постанові пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі та зважаючи на обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають у т.ч. із земельних відносин відповідно до п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-ІV.

Отже, позовні вимоги №№3-4 у цій справі мають цивільно-правову природу, повязуються з встановленням судом права позивача користуватися земельною ділянкою і мають розглядатися в порядку цивільного судочинства.

П.1 ч.1 ст.109 КАС України визначений обовязок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Тому суддя дійшла висновку відмовити у відкритті провадження у справі в зазначеній частині.

Врахувавши положення ч.6 ст.109 КАС України суд вирішив розяснити позивачу, що спір щодо позовних вимог №№3-4 підсудний місцевому суду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки судовий збір за подання цього позову не сплачувався, у суду відсутні підстави для його повернення позивачу.

Керуючись ст.ст.2-17, 109-110, 254-256 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про:

визнання протиправними дій Канівської районної державної адміністрації Черкаської області в частині неукладення додаткової угоди до договору оренди землі від 08.07.2004 із зміною сторони у договорі внаслідок спадкування;

зобовязання Черкаської обласної державної адміністрації внести зміни до договору оренди землі від 08.07.2004, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_2 та Канівської РДА, зареєстрованому у Канівському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК 08.07.2004 за №4, в частині зміни орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_1

2. Розяснити позивачу, що спір у вказаних частинах позовних вимог підсудний місцевому суду в порядку цивільного судочинства.

3. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 5 днів з моменту отримання її копії. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копію ухвали направити позивачу.

Суддя А.М. Бабич