Справа № 2а-200/12
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/10096/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Загородній М.О.
за участю представників:позивача - ОСОБА_5 третьої особи - Юхимчук П.Д. голова

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8

на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р., якими відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №158 про оформлення права власності;

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р., якими закрито провадження у справі в частині позовних вимог до КП КОР "Вишгородське БТІ" про зобов'язання вчинити дії щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та запис у Реєстрі прав щодо державної реєстрації права власності;

у справі №2А-200/12

за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8

до Вишгородської міської ради, КП "Вишгородське бюро технічної інвентаризації"

третя особа: Кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників "Київський"

про визнання дій протиправними, визнання відсутності компетенції, визнання рішення незаконним, скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись до Вишгородської міської ради та КП "Вишгородське бюро технічної інвентаризації" з позовом, в якому просили:

- поновити ОСОБА_7 ОСОБА_8. строк на подання адміністративного позову;

- визнати протиправними дії виконавчого комітету Вишгородської міської ради щодо прийняття ним рішення № 158 від 25.05.2010 р. «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський»;

- визнати відсутність компетенції (повноважень) виконавчого комітету Вишгородської міської ради щодо прийняття ним рішення № 158 від 25.05.2010 р. «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський».

- визнати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 158 від 25.05.2010 р. «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» незаконним;

- зобов'язати Вишгородську міську раду скасувати рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 158 від 25.05.2010 р. «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» як незаконне;

- зобов'язати Комунальне підприємство Київської обласної ради «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» скасувати рішення про державну реєстрацію прав та запис у Реєстрі прав щодо державної реєстрації права власності на гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (їх місце розташування: Кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський», вул. Київська, 7 А, м. Вишгород Вишгородського району Київської області) за зазначеним кооперативом на праві колективної власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 25 травня 2010 року № 158 «Про розгляд звернення кооперативу з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київській» порушено їхні права власників за законом на гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у вказаному кооперативі, оскільки цим рішенням оформлено право власності на вказані гаражі за згаданим кооперативом, але за відсутності у кооперативу правовстановлюючих документів на це майно.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р. закрито провадження в частині вимог пред'явлених до КП Київської обласної ради «Вишгородське БТІ» про зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р., відмовлено в задоволенні позовних вимог про скасування рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради №158 про оформлення права власності.

Не погоджуючись з зазначеними судовими рішеннями позивачі звернулись з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду (п. 8 ст. 3 КАС України).

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Також, згідно зі статтею 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені ст. 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку

При цьому ч. 1 ст. 6 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суди повинні встановити, в чому полягає порушення прав позивача оскаржуваним актом.

Тобто, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 25 травня 2010 року виконавчим комітетом Вишгородської міської ради прийнято рішення № 158 про оформлення права власності на гаражі НОМЕР_2 та НОМЕР_1, які знаходяться за адресою м. Вишгород, вул. Київська, 7-а, за Кооперативом з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київській», на підставі їх звернення і на виконання постанови Вишгородського районного суду Київської області від 31 березня 2010 року.

Так, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, свідоцтва про право власності позивачів на зазначені гаражі від 14 лютого 1995 року та 1 квітня 2002 року визнано незаконними і скасовано.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що позивачі не є власниками гаражів НОМЕР_2 та НОМЕР_1, які знаходяться за адресою м. Вишгород, вул. Київська, 7-а, за Кооперативом з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київській». В свою чергу, позивачами не було надано належних доказів, що зазначене рішення впливає на їх законні права та інтереси.

Крім того, у даному випадку слід врахувати, що у лютому 2010 року кооператив з експлуатації колективних гаражів-стоянок для автотранспорту індивідуальних власників «Київський» звернувся з позовом до Вишгородської міської ради про зобов'язання прийняти рішення про оформлення за ними права власності на гаражі НОМЕР_2, НОМЕР_1. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 31.03.2010 року позов задоволено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.11.2015 року зазначене судове рішення залишене без змін.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р. постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2016 року скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні заяви про перегляд постанови Вишгородського районного суду від 31.03.2010 року за нововиявленими обставинами - відмовлено. Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 31.03.2010 року залишено без змін.

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає обов'язковій державній реєстрації і виникає у особи з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною першою ст. 271 Закону України «Про планування і забудову територій», що була чинна на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, передбачено, що створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення відповідача від 25 травня 2010 року № 158 прийнято з дотриманням вимог законодавства та в межах своїх повноважень, визначених законом.

В свою чергу, позивачами не було надано належних доказів, що зазначене рішення впливає на їх законні права та інтереси.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що при вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій вірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. За таких обставин підстав для задоволення касаційної скарги в цій частині судова колегія не вбачає.

Таким чином суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог.

Що стосується оскарження ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р. та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р., якими закрито провадження у справі в частині позовних вимог до КП КОР "Вишгородське БТІ" про зобов'язання вчинити дії щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та запис у Реєстрі прав щодо державної реєстрації права власності, колегія суддів зазначає наступне.

Закриваючи провадження у справі в цій частині суди попередніх інстанцій виходили з того, що КП Київської обласної ради «Вишгородське БТІ» не здійснює владних управлінських функцій.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів, враховуючи наступне.

Позивач звернувся з даним позовом в червні 2011 року.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затв. наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 (в редакції станом на час звернення з позовом) свідчить про те, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень - Комунального підприємства "Київської обласної ради «Вишгородське БТІ», який у спірних правовідносинах реалізовував надані йому чинним законодавством України владні управлінські функції стосовно здійснення офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

При здійсненні повноважень у сфері спірних правовідносин відповідач виступав суб'єктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у пункті 1 частини 1 статті 17 КАС України, а тому суди дійшли помилкового висновку, що даний позов не може бути розглянутий за правилами КАС України.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду апеляційної інстанції на те, що з 01 січня 2013 року органи БТІ позбавлені компетенції здійснювати державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна, оскільки відповідно до ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Частиною третьою даної статті передбачено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували зазначені вище обставини, допустили помилку у застосуванні норм процесуального права, а відтак зробили передчасний висновок про закриття провадження у справі, з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р. залишити без змін.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2012р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013р. скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду в цій частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: