Справа № 686/23937/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/23937/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Демінська А.А.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

21 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Сегеду А. А.,

представника позивача: Пархоменко О.Ю.

представника відповідача: Роюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, треті особи - Державна казначейська служба України, Хмельницький обласний війковий комісаріат, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області), треті особи-Державна казначейська служба України, Хмельницький обласний війковий комісаріат, про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити постанову суду першої інстанції в частині строку з якого має бути поновлена йому пенсія.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а саме задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення і виплати пенсії за період з 1997 року по 11 травня 2015 року.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 13.11.1992 року ОСОБА_1 . Хмельницьким ОВК призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 . В 1993 році, в зв`язку з його переїздом на постійне місце проживання в Ізраїль, на підставі ст.51 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» подальша виплата пенсії була призупинена.

Рішенням Конституційного Суду України за № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У липні 2015 року представник позивача направив відповідачу заяву про поновлення виплати пенсії на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р., виплата якої була припинена у зв`язку з його виїздом на постійне місце проживання в Ізраїль. Проте своїм Листом вих. №6534/03 від 24.07.2015 відмовив позивачу в поновленні пенсії, посилаючись на те, що його пенсійна справа Хмельницьким ОВК до Пенсійного фонду не передавалась, тому визначити його право на відновлення виплати пенсії немає можливості. Крім того, відповідач в своєму листі вказав, що заява повинна бути подана безпосередньо самим позивачем або надіслана від його імені поштою.

Вказана відмова стала підставою для звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами доведено його право на поновлення раніше призначеної пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції із наступних підстав.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини 1 статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб на умовах трудового договору або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Відповідно до статті 51 Закону №1058-4, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України вищезазначених положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Положення Закону, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, виїзд громадянина України за межі України не може бути підставою для позбавлення його права на пенсійне забезпечення при наявності необхідного віку та страхового стажу.

Що стосується тверджень відповідача про те, що у нього немає можливості визначити право позивача на відновлення виплати пенсії через те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не передано до Пенсійного фонду його пенсійну справу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ст. 44 Закону N 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань;

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (Порядок) відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії.

Таким чином, відповідача законодавцем не тільки наділено правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й покладено обов`язок витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань та допомагати особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у неї документів для призначення пенсії.

Проте, як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи в відкритому судовому засіданні судом апеляційної інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області не здійснено жодних заходів, спрямованих на отримання відомостей, необхідних для реалізації права на пенсію позивачем: не з`ясовано чи знаходиться в архівному відділі Чернівецького обласного комісаріату пенсійна справа ОСОБА_1 та не витребувано інформації щодо призначення та виплати військової пенсії позивачу.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про необґрунтованість тверджень відповідача про те, що заява про поновлення пенсії мала бути подана ОСОБА_1 особисто, оскільки в пенсійному законодавстві відсутня правова норма, яка забороняє особі, що звертається до органу Пенсійного фонду за призначенням чи поновленням виплати пенсії, подавати відповідну заяву через представника.

Крім того, відповідно до Порядку, заява про призначення пенсії непрацюючим пенсіонерам, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Таким чином, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови в поновленні позивачу пенсії за вислугу років.

Що стосується вимоги представника позивача (апелянта) про зміну оскаржуваної постанови в частині періоду, а саме з 1997 року по 11 травня 2015 року, з якого порушене право ОСОБА_1 підлягає відновленню, оскільки підстави для поновлення виплати пенсії виникли у позивача з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає її безпідставною, з огляду на наступне.

Так, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 за період з 1997 року по 11 травня 2015 року залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку і ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, судом першої інстанції при продовженні розгляду буде надана оцінка вимогам ОСОБА_1 щодо поновлення і виплати йому пенсії за період з 1997 року по 11 травня 2015 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поновлення і виплати йому пенсії за період з 1997 року по 11 травня 2015 року не розглядались судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови, а тому суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку вказаним позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 квітня 2016 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.