Справа № 803/478/14
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року м. Львів № 876/5717/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника відповідача: Мельничука М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року в справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

12.02.2014 року позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суду із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 23.04.2013 року та № від 27.05.2013 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом при винесенні постанови порушено норми матеріального права та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача Мельничук М.В. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 18.03.2013 року податковий орган провів документальну планову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 за період з 08.02.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 1535/17.2/НОМЕР_4 від 18.03.2013 року яким встановлено наступні порушення:

- статті 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» в редакції від 28 червня 1999 року № 746/99 внаслідок чого встановлено перевищення обсягу виручки на спрощеній системі оподаткування;

- пункту «а» частини першої статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-IV, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями), неналежне ведення обліку доходів та витрат за 2010 - 2012 роки;

- розділу IV статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26 грудня 1992 року № 13-92 (із змінами та доповненнями), підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року № 283/97-ВР (із змінами та доповненнями), підпункту 138.1.1 пункту 138.1, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 164.1 статті 164, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, занижено чистий дохід за 2010 рік на суму 193 138 грн. 14 коп., 2011 рік - 568 176 грн. 95 коп. та за 2012 рік - 368 655 грн. 55 коп., в результаті чого підлягає сплаті податок з доходів фізичних осіб на суму 184 603 грн. 86 коп., а саме за 2010 рік - 28 970 грн. 72 коп., за 2011 рік - 95 536 грн. 90 коп. та за 2012 рік - 60 096 грн. 24 коп.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 192.1 статті 192, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, завищено значення рядка 24 декларації за 2012 року на суму 130 574 грн. та підлягає сплаті ПДВ на загальну суму 133 643 грн., в тому числі за січень 2011 року в сумі 2 350 грн., за лютий 2011 року в сумі 910 грн., за березень 2011 року в сумі 2 657 грн., за квітень 2011 року в сумі 13 267 грн., за травень 2011 року на суму 17 476 грн., за червень 2011 року на суму 18 066 грн., за липень 2011 року на суму 6 075 грн., за серпень 2011 року на суму 12 775 грн., за вересень 2011 року на суму 3 667 грн., за жовтень 2011 року на суму 200 грн., за травень 2012 року на суму 6 433 грн., за червень 2012 року на суму 10 698 грн., за липень 2012 року на суму 14 142 грн., за серпень 2012 року на суму 10 985 грн., за вересень 2012 року на суму 7 925 грн., за жовтень 2012 року на суму 2 975 грн., за листопад 2012 року на суму 2 692 грн. та за грудень 2012 року на суму 350 грн.;

- порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 166 (у редакції наказу від 15 червня 2005 року № 213), наказу Державної податкової адміністрації України від 25 січня 2011 року № 41 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», наказу Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року № 1492 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, внаслідок чого донараховано ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 133 643 грн.

На підставі акту перевірки податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № 002551702 від 23.04.2013 року форми «Р» яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 167 053,75 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 23.04.2013 року форми «Р» яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 223 512,14 грн.

Крім того, 19.04.2013 року податковий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування СПД ОСОБА_2 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувався у період з квітня 2012 року по листопад 2012 року.

За результатами перевірки податковий орган склав акт № 2434/17.2/НОМЕР_4 від 19.04.2013 року яким встановлено порушення:

-п.198.3, 198.4 ст.198 ПК України, а саме завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2013 року на суму ПДВ - 84 724 грн.

На підставі акту перевірки № 2434/17.2/НОМЕР_4 податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № від 27.05.2013 року форми «В1» яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 84 724 грн.

З матеріалів справи видно, що за період з 09 лютого 2010 р. по 31 грудня 2010 р. позивач для розрахунків з бюджетом застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (надалі Указ) спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Статтею 5 Указу встановлено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Тобто, однією з умов для перебування фізичної особи, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності відповідно до статті 1 Указу є не перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік в 500 000 грн.

З матеріалів справи видно, що позивач зареєстрований платником єдиного податку і його діяльність у сфері оподаткування регулюється саме нормами Указу.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, має перейти на загальну систему оподаткування, якщо розмір виручки платника єдиного податку перевищує 500 000 грн. - граничний розмір виручки, передбачений статтею Указу для суб'єктів малого підприємництва, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції що протягом 2010 року позивач отримав виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) в сумі 1 236 389 грн. тобто, більший чим встановлений спеціальною нормою - Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та що не дозволяло платнику перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що судом першої інстанції помилково зроблені висновки про безпідставність не внесення до об'єкту оподаткування та податкових зобов'язань з ПДВ сум експедиторської винагороди у періоди, що перевірялись, а також про безпідставність не внесення до валових витрат та до податкового кредиту витрат на придбання палива для організації та здійснення перевезень виходячи з наступного.

В порушення вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України позивач занизив податкові зобов'язання за рахунок не включення до об'єкту оподаткування обсягів оподаткованих операцій від здійснення експедиторських послуг по перевезенню за січень- березень 2011 р. на загальну суму - 5917 грн., в т.ч. за січень 2011 р. - 2350 грн., лютий 2011 р. - 919 грн., березень 2011 р. - 2657 грн.

За рахунок не включення до податкових зобов'язань з ПДВ суми отриманої експедиційної винагороди за надані послуги за 2011 р. - 53991 грн. та 2012 р. - 50822 грн. відповідно до рахунок фактур, податкових накладних, податковий орган встановив заниження податкових зобов'язань за відповідні періоди чим порушено п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пп. «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

п.п. «ж» п. 186.3 ст. 186 Податкового кодексу України передбачено, що місцем постачання транспортно-експедиторських послуг вважається місце в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

Судом першої інстанції встановлено, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту відніс суми ПДВ з товарів товару по придбанню палива, що не використовувалась в господарській діяльності та використання якого не підтверджено в ході перевірки.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу..

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що якщо платник податку придбає ( виготовляє ) товари ( послуги ) та необоротні активи які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування, то сума податку, сплачена ( нарахована) у зв'язку з таким придбанням ( виготовленням ) не відноситься до податкового кредиту зазначеного платника.

Позивач в порушення п. 198.3 п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України придбане пальне помилкового відніс до об'єкта оподаткування. Тому, сума податку, сплачена ( нарахована ) у зв'язку з таким придбанням не відноситься до податкового кредиту зазначеного платника.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 в порушення п. 198.3 п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України завищив податковий кредит на загальну суму 172954 грн. ПДВ в тому числі за 2011 р. на суму ПДВ - 82283 грн., та за 2012 на суму ПДВ - 90671 грн.

Крім того, позивач в порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодекс України завищив податковий кредит на загальну суму в квітні 2011 р. на суму ПДВ 766,78 грн., та в квітні 2011 р. на суму ПДВ - 154,17 грн. оскільки, податкові накладні під час проведення перевірки не були надані податковому органу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову оскільки, позивач занизив податок з доходів фізичних осіб за 2010 -2012 р., не підтвердив свого права на податковий кредит і як наслідок завищив суму бюджетного відшкодування, а тому прийняті на підставі матеріалів перевірки податкові повідомлення-рішення є правомірними.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2014 року у справі за № 803/478/14 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

Р.М. Шавель

Ухвала складена в повному обсязі 22.04.2016 року.