Справа № 803/495/16
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

22 квітня 2016 року Справа № 803/495/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобовязання здійснити їй виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 року № 788-VIII «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у звязку з поданням заяви про відставку. Наказом Апеляційного суду Волинської області від 23.11.2015 року № 9.7/35 позивача звільнено з посади судді та відраховано останню зі штату працівників Апеляційного суду Волинської області з 24.11.2015 року. Однак, при звільненні позивачу не була виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 27.03.2014 року. Вважає бездіяльність відповідача з приводу невиплати вихідної допомоги незаконною, оскільки за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, тому скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

21.04.2016 року позивач подала заяву про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Конституційним Судом України про вирішення порушених нею у даній справі питань. Крім того, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

У заяві від 19.04.2016 року відповідач - Апеляційний суд Волинської області просив розгляд справи здійснювати за відсутності їхнього представника.

22.04.2016 року від представника відповідача Державної судової адміністрації України надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки позивач та представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не прибули, при цьому ними були заявлені письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на підставі наявних у ній доказів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід зупинити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно із статтею 61 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України за результатами розгляду справ щодо конституційності, зокрема, законів та інших правових актів Верховної Ради України, приймає рішення.

Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними.

Згідно із статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обовязковими до виконання.

Частиною першою статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 27.03.2014 року) було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, пунктом 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, який набрав чинності з 01.04.2014 року, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 136 виключено.

Судом встановлено, що Конституційним Судом України відкрито конституційні провадження у трьох справах за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів, суддів у відставці положенням Конституції України, а саме: 1) щодо відповідності (конституційності) положень пункту 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII у частині визначення порядку застосування норм і положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтям 1, 3, 6, частині першій статті 8, частині першій статті 129 Конституції України; 2) щодо відповідності (конституційності) положень частин 3, 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» частині першій статті 8, частині першій статті 126 Конституції України; 3) щодо відповідності (конституційності) положень абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI та щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями пункту 5, пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

Оскільки матеріальний і соціальний захист суддів за рахунок держави, гарантований Конституцією України, включає заробітну плату, пенсію, щомісячне довічне грошове утримання, вихідну допомогу при виході у відставку, а Конституційним Судом України відкриті конституційні провадження щодо відповідності (конституційності) положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів, суддів у відставці положенням Конституції України, суд приходить до висновку про необхідність зупинення провадження в даній справі.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 156, статтями 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про зобовязання вчинити дії зупинити до вирішення Конституційним Судом України справ за конституційними поданнями Верховного Суду України: щодо відповідності (конституційності) положень пункту 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII у частині визначення порядку застосування норм і положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтям 1, 3, 6, частині першій статті 8, частині першій статті 129 Конституції України; щодо відповідності (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» частині першій статті 8, частині першій статті 126 Конституції України; щодо відповідності (конституційності) положень абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI та щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями пункту 5, пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

ОСОБА_2 Андрусенко