Справа № 818/48/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 р. Справа № 818/48/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

спеціаліста ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м.Харкові в режимі відеоконференції із Сумським окружним адміністративним судом адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі №818/48/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання дій неправомірними, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача по проведенню планової перевірки;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 29.12.2015 р. № 1565.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Податковим кодексом України (далі - ПК України) встановлено періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків в залежності від ступеня ризику їх діяльності. Платники з високим ступенем ризику включаються до плану-графіку не частіше одного разу на календарний рік, з середнім не частіше разу на два роки та з незначним не частіше разу на три роки. Попередня планова документальна виїзна перевірка позивача проведена відповідачем в березні 2014 року відповідно до наказу від 28.02.2014 року за період з 01.01.2011 по 31.12.2013 року. В період після проведення цієї перевірки до позивача не були застосовані ніякі штрафні санкції за порушення порядку нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Вважає, що податковим органом безпідставно віднесено позивача до платників податку з високим ступенем ризику та неправомірно призначено на цій підставі документальну планову виїзну перевірку.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 29.12.2015 року № 1565 по проведенню документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2

Визнано протиправними дії ДПІ в м. Сумах по проведенню документальної планової виїзної перевірки.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ в м. Сумах на користь ФОП ОСОБА_2 2756 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що оскільки позивача було включено до плану-графіку проведення документальної планової перевірки платників податків не частіше одного разу на календарний рік, відповідачем було правомірно прийнято рішення про проведення документальної планової перевірки, яке оформлено відповідним наказом, що є предметом оскарження. Крім того, оскільки документальна планова перевірка позивача була фактично проведена на підставі оскаржуваного наказу, за наслідками якої складно відповідний акт, то оскаржуваний наказ вичерпав свою дію, в зв'язку з чим, позовні вимоги в частині його скасування задоволенню не підлягають.

Позивач правом надання письмових заперечень на апеляційні скарги не скористався.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.04.2016 року задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Судове засідання у відповідності до положень ст. 122-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) проведено у режимі відеоконференції з Сумським окружним адміністративним судом.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 29.12.2015 року начальником ДПІ в м. Сумах прийнято наказ № 1565 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1», яким було наказано провести документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на доходи фізичних осіб з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (а.с. 10).

Не погоджуючись із законністю вказаних дій, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно включено до плану-графіку проведення перевірок на 1 квартал 2016 року, а тому оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, оскільки відповідачем не подано доказів вчинення будь-яких дій, направлених на проведення виїзної перевірки, то суд дійшов висновку про необґрунтованість твердження податкового органу про те, що виїзна перевірка була фактично проведена.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. (п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Отже, проведення камеральних, документальних (планових або позапланових; виїзних або невиїзних) та фактичних перевірок є правом ДПІ в м. Сумах, як податкового органу.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначено ст. 77 ПК України.

Так, відповідно до п.п.77.1-77.3 вищенаведеної статі Кодексу встановлено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 16 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

При цьому, п.77.4 ст. 77 ПК України імперативно визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно п.п.1.2.1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, які затверджені Наказом Державної фіскальної служби України №22 від 31.07.2014 року встановлено, що рішення про проведення документальної планової, позапланової та фактичної перевірки приймається керівником органу державної фіскальної служби відповідно до пункту 77.4 статті 77, пункту 78.4 статті 78, пункту 79.2 статті 79 та пункту 80.2 статті 80 розділу II Кодексу із зазначенням найменування органу державної фіскальної служби, який прийняв рішення, та дати рішення, найменування та реквізитів суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мети, виду перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки тощо, яке з урахуванням вимог Кодексу оформлюється наказом, який підписується керівником або його заступником та скріплюється печаткою:

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ДПІ в м. Сумах № 1565 від 29.12.2015 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1», копія якого наявна в матеріалах справи, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, ст. 77, п.82.1 ст. 82 ПК України, ч. 2 п.1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та відповідно до затвердженого плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб ДПІ у м.Сумах на І квартал 2016 року наказано провести документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на доходи фізичних осіб з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (а.с. 10).

Колегією суддів встановлено, що вказаний наказ містить найменування органу державної фіскальної служби, який прийняв рішення, дату рішення, найменування та реквізитів суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться, мету, виду перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки. Оскаржуваний наказ підписано начальником ДПІ у м.Сумах та скріплений печаткою.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний наказ містить всі необхідні реквізити (дані), передбачені законом.

Як зазначив представник відповідача під час судового розгляду справи, позивача було віднесено до високого ступеню ризику та включено до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб ДПІ у м.Сумах на І квартал 2016 року, який був затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Позивачем доказів оскарження правомірності включення до вказаного плану-графіка надано не було та матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність у податкового органу встановлених законом правових підстав для винесення оскаржуваного наказу.

Згідно абз. 2 п.77.4 ст. 77 ПК України, право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Таким чином, з аналізу наведених норм ПК України колегія суддів зазначає, що документальна планова виїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, а право на проведення такої перевірки виникає за умови завчасного надіслання до початку перевірки платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Зазначене узгоджується з правом платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, закріпленого у підпункті 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, та обов'язком платника податків надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки, що передбачено пунктом 85.2 статті 85 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомленнями від 29.12.2015 року №175 контролюючий орган повідомив позивача, що згідно з планом-графіком проведення перевірок, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, ст. 77, п.82.1 ст. 82 ПК України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та наказу №1565 від 29.12.2015 року, з 11.01.2016 року буде проводитись документальна планова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на доходи фізичних осіб з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року (а.с. 44).

Вказане повідомлення разом із оскаржуваним наказом направлено позивачу засобами поштового зв'язку та отримано останнім 02.01.2016 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 43-44).

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення позивача про проведення документальної виїзної перевірки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно п.77.6 ст. 77 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно п. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними в ній доказами, 11.01.2016 року ДПІ у м.Сумах винесено направлення на перевірку №1589, яке було пред'явлено позивачу разом із службовим посвідченням посадової особи, яка була призначена для проведення перевірки 11.01.2016 року о 15:00, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с. 42). Таким чином, з урахуванням вказаних вище вимог закону колегія суддів дійшла висновку, що позивач фактично допустив перевіряючих до проведення перевірки.

Крім того, як зазначив під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник відповідача, через заміну посадової особи державної податкової служби, що здійснює перевірку, ДПІ у м.Сумах винесено нове направлення від 18.01.2016 року №31 (а.с.37). Позивач відмовився від підписання вказаного направлення, про що посадовими особами податкового органу складено відповідний Акт №31 від 18.01.2016 року (а.с. 36).

Вказані вище обставини не заперечувалась під час судового розгляду справи представником позивача.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги положення п. 81.1 ст. 81 ПК України, колегія суддів дійшла висновку, що складений посадовими особами відповідача акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як зазначив під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, на виконання вказаного наказу, посадовими особами податкового органу фактично проведено документальну планову виїзну перевірку позивача, за наслідками якої складений Акт перевірки, який направлено на адресу позивача. Факт складання та направлення позивачу акту перевірки був визнаний представником позивача, в зв'язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 72 КАС України, вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство України розрізняє два види рішення суб'єкта владних повноважень: нормативні акти та акти індивідуальної дії. При цьому, у той час як нормативні акти стосуються невизначеного кола осіб і діють протягом певного часу, акти індивідуальної дії стосуються чітко окресленого переліку осіб та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 року №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Враховуючи, що оскаржуваний наказ, який є актом індивідуальної дії, на час вирішення справи реалізовано, тобто такий наказ вичерпав свою дію, таким чином права позивача не можуть бути поновлені шляхом визнання протиправним такого наказу.

За таких обставин підстави для скасування наказу відсутні також у силу того, що його дія, як акту індивідуальної дії, вже вичерпана фактом проведеної перевірки, за результатами якої складено Акт.

Посилання позивача, з якими погодився суд першої інстанції, як на підставу відсутності доказів проведення перевірки, на відсутність у наданому позивачем журналі реєстрації перевірок відповідного запису про її проведення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки лише відсутність вказаного запису не може свідчити про непроведення посадовими особами податкового органу вказаної перевірки. Крім того, як зазначив під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, вказаний журнал позивачем не було надано перевіряючим.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного наказу.

Крім того, оскільки протиправність дій відповідача по проведенню планової перевірки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність власних дій, які є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про незаконність оскаржуваного наказу та протиправність дій по проведенню документальної планової виїзної перевірки.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2016 року по справі №818/48/16 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10.02.2016р. по справі №818/48/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій неправомірними, визнання протиправним та скасування наказу.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст постанови виготовлений 21.04.2016 р.