Справа № 820/1120/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 квітня 2016 р. № 820/1120/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - Сиротенка С.Є., Біловуса Р.В.,

відповідача - Губської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» (надалі - ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК», позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (надалі - ДПІ у Київському районі м.Харкова, відповідач, податковий, контролюючий орган), в якій з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м.Харкова від 05 листопада 2015 р. № за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3748251,00 грн. основного платежу та 937063,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (форма «Р»), від 05 листопада 2015 р. № за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 3535876,00 грн. за основним платежем та 883969,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (форма «Р»), від 05 листопада 2015 р. № ДПІ у Київському р-ні м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області зі сплати штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 38662,52 грн. (форма «С»), винесені відповідачем за результатами проведення планової виїзної перевірки позивача та складання акту від 19.10.2015р. №715/20-31-22-01-07/37368164 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014» (надалі - акт перевірки).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, твердження про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства є суб'єктивними, не підтвердженими достовірними доказами та здійснені всупереч приписів законодавства, а оскаржені податкові повідомлення-рішення за формою та змістом складені з порушеннями чинного законодавства.

Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги позову підтримали, просили задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на цілком законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу від 04.09.2015р. №133 та направлень від 14.09.2015р. №122, 123, 124, 136, 146 та 147 ДПІ у Київському р-ні м.Харкова була проведена планова виїзна перевірка позивача, у зв'язку з чим складено акт від 19.10.2015р. №715/20-31-22-01-07/37368164 «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014». Відповідно до акту перевірки контролюючим органом були встановлені наступні порушення: 1) п.138.1.1. п.138.1, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (надалі - Податковий кодекс України), що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 3535876 грн., а саме за 2012 рік у сумі 353 грн. та за 2014 рік у сумі 3533523 грн.

2) абз. Г п.198.5 ст. 198, п. 198.1 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 3761828 грн., в тому числі по періодам: у червні 2012 року в сумі 13126 грн., у липні 2012 року в сумі 451 грн., у березні 2013 року в сумі 135958 грн., у квітні 2013 року в сумі 113897 грн., у травні 2013 року в сумі 745592 грн., у червні 2013 року в сумі 18790 грн., у липні 2013 року в сумі 68688 грн., у серпні 2013 року в сумі 312329 грн., у вересні 2013 року в сумі 262846 грн., у жовтні 2013 року в сумі 445107 грн., у листопаді 2013 року в сумі 395950 грн., у грудні 2013 року в сумі 1234525 грн., у березні 2014 року в сумі 9075 грн., у серпні 2014 року в сумі 4802 грн., у жовтні 2014 року у сумі 692 грн.

3) порушення пп.176.2б п. 176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, встановлено перекручення даних про суми сплаченого ПДФО за 1 квартал 2012 року;

4) порушення ст.168 п.168.1 пп.168.12 розділу IV Податкового кодексу України за період з грудня 2011 р. по лютий 2012 р., податок на доходи фізичних осіб у бюджет перераховувався несвоєчасно;

5) порушення п. 239.2 ст. 239 розділу IV Податкового кодексу України несвоєчасне надання розрахунку суми збору за першу реєстрацію транспортних засобів на Автопідйомник TM-G 3309-5 у червні 2013 року;

6) за порушення вимог п.2.8 глави 2, п.3.5. глави 3, п.7.23 глави 7 Положення №637 застосовуються штрафні (фінансові) санкції у вигляді штрафу; за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі виявленої понадлімітної готівки за кожний день, а саме 19331,26 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті оскаржені в судовому порядку податкові повідомлення - рішення від 05 листопада 2015 р. №, №, №.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Актом перевірки встановлено та не заперечується сторонами, що ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» здійснює фінансово-господарську діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію, зареєстрованого в управлінні державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Харківської міської ради 22.10.2010р., дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі №0048094 від 22.10.2010р., взято на податковий облік 26.10.2010р. в органах державної податкової служби за №31993, зареєстровано платником ПДВ від 01.12.2010р. № свідоцтва 100312233, на момент перевірки перебуває на обліку у відповідача.

В перевіряємому періоді контрагентами позивача, щодо операцій по яких проведено нарахування контролюючим органом, були ТОВ «КРІСТЕНС», ТОВ «ПРІОРА-ІНВЕСТ», ТОВ «ТЕРРА-ТЕХНІКА», ТОВ «ДЕЛВА ЛТД», ТОВ «СЕОЛАН», ТОВ «ЗКХР», ТОВ «ОПТІМА-ЛАЙТ», ТОВ «АВТОТЕХОЙЛ», ТОВ «СХІДМЕГАТРАНС».

Контролюючим органом в акті перевірки не заперечується, що наведені контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податків.

Як вбачається з матеріалів справи, в перевіряємий період, а саме у березні - грудні 2013 року ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» (покупець) мало господарські відносини з ТОВ «КРІСТЕНС» (постачальник) в рамках наступних договорів з специфікаціями: №04/06 від 14.04.2013, №16/04 від 19.04.2013, №15/04 від 15.04.2013р., № 07/06 від 19.06.2013р., № 09/06 від 27.06.2013р., № 10/06 від 27.06.2013р., №01/04 від 01.04.2013р., № 01/03 від 27.03.2013р., №18/04 від 30.04.2013р., № 09/07 від 09.07.2013р., № 10/06 від 18.07.2013р., №28/03 від 26.03.2013р., №27/03 від 26.03.2013р., №26/03 від 26.03.13р., № 21/05 від 21.05.2013р., № 17/04 від 22.04.2013р., № 08/05 від 18.05.2013р., №30/04 від 30.04.2013р., згідно яким ТОВ «КРІСТЕНС» зобов'язалося передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» товар (товари), а ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» зобов'язалося прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що на виконання умов договорів ТОВ «КРІСТЕНС» виписано на адресу позивача видаткові накладні №РН-000084 від 27.03.2013р., № РН-0000081 від 29.03.2013р., № РН-000007 від 09.04.2013р., №РН-000008 від 09.04.2013р., № РН-0000019 від 22.04.2013р., № РН-0000020 від 25.04.2013р., № РН-0000047 від 25.04.2013р., № РН-0000073 від 30.04.2013р., № РН-0000074 від 30.04.2013р., № РН-0000052 від 07.05.2013р., №РН-0000004 від 13.05.2013р., №РН-0000053 від 18.05.2013р., № РН-0000056 від 28.05.2013р., № РН-0000055 від 28.05.2013р., № РН-0000059 від 31.05.2013р., № РН-0000099 від 01.06.2013р., № РН-0000095 від 17.06.2013р., № РН-0000105 від 19.06.2013р., № РН-0000172 від 27.06.2013р., № РН-000084 від 01.08.2013р., № РН-0000083 від 18.07.2013р., № РН-000084 від 19.07.2013р., №РН-000085 від 30.07.2013р., № РН-0000101 від 01.08.2013р., № РН-000102 від 02.08.2013р., № РН-000103 від 13.08.2013р., № РН-0000104 від 14.08.2013р., №РН-000105 від 15.08.2013р., № РН-000106 від 15.08.2013р., № РН-0000107 від 19.08.13р., № РН-0000108 від 19.08.13р., №ПН-0000949 від 21.09.2013р., № РН-000276 від 30.08.2013р., № РН-000277 від 30.08.13р., № РН-0058 від 17.09.13р., № РН-0000111 від 20.09.13р., № РН-0000230 від 30.09.13р., № РН-0000166 від 22.10.13р., № РН-0000167 від 31.10.13р., № РН-0000241 від 31.10.13р., № РН-0000240 від 31.10.13р., № РН-000059 від 06.11.13р., №РН-0000357 від 29.11.13р., № РН-0000124 від 09.12.13р., № РН-0000125 від 11.12.13р., № РН-0000210 від 19.12.13р.

У зв'язку з поставкою товару постачальником були виписані податкові накладні від 27.03.13р. №81, від 27.03.13р. №84, від 09.04.2013р. №7, від 09.04.13р. №7, від 27.03.13р. №82, від 01.04.13р. №5, від 09.04.13р. №8, від 22.04.13р. №19, від 25.04.13р. №20, від 25.04.13р. №47, від 25.04.13р. №48, від 29.04.13р. №73, від 27.03.13р. №83, від 30.04.13р. №74, від 07.05.13р. №52, від 13.05.13р. №4, від 18.05.13р. №53, від 28.05.13р. №56, від 28.05.13р. №55, від 19.06.13р. №105, від 22.05.13р. №54, від 27.06.13р. №172, від 05.07.13р. №64, від 12.07.13р. №82, від 10.07.13р. №81, від 18.07.13р. №83, від 17.06.13р. №104, від 19.07.13р. №84, від 30.07.13р. №181, від 01.08.13р. №101, від 02.08.13р. №102, від 13.08.13р. №103, від 14.08.13р. №104, від 15.08.13р. №105, від 03.07.13р. №34, від 15.08.13р. №106, від 19.08.2013 №107, від 19.08.13р. №108, від 21.08.13р. №109, від 30.08.13р. №276, від 30.08.13р. №277, від 17.09.13р. №58, від 20.09.13р. №111, від 30.09.13р. №230, від 22.10.13р. №166, від 31.10.13р. №167, від 31.10.13р. №241, від 31.10.13р. №240, від 06.11.13р. №59, від 29.11.13р. №357, від 09.12.13р. №124, від 19.12.13р. №210, від 11.12.13р. №125.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за даним контрагентом не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок та шляхом укладення договорів переведення боргу, а саме №31/10 від 29.10.2013, № 29/10 від 28.10.2013р., № 28/10 від 28.10.2013р., № 30/11 від 27.11.2013р., № 06/11 від 06.11.2013р., № 09/12 від 09.12.2013р., № 01/07 від 07.07.2014р., № 02/07 від 07.07.2014р., № 31/10 від 29.10.2013р.

У вересні - грудні 2013 р. та січні 2014р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «ПРІОРА-ІНВЕСТ» (постачальник) з укладенням договорів з специфікаціями: №22/09 від 20.09.2013, №02/10 від 01.10.13 р., №10/01 від 10.01.2014, згідно яким постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що на виконання умов договорів ТОВ «ПРІОРА-ІНВЕСТ» виписані наступні видаткові накладні: № РН-0001119 від 02.10.13р., № РН-0000010 від 03.10.2013р., № РН-0000063 від 31.10.2013р., від 31.10.13р. №РН-0000101, № РН-0000062 від 31.10.2013р., № РН-0000039 від 07.11.2013р., № РН-0000036 від 11.11.2013р., № РН-0000065 від 13.11.2013р., № РН-0000172 від 13.11.13р., № РН-000106 від 20.11.13р., № РН-000107 від 22.11.13р., № РН-000108 від 22.11.13р., № РН-000109 від 28.11.13р., УСО -000447 від 29.211.2013р., № РН-0000151 від 29.11.13р., № РН-53 від 09.12.13р., № РН-54 від 09.12.13р., № РН-48 від 11.12.13р., № РН-55 від 12.12.13р., № РН-49 від 13.12.13р., № РН-50 від 17.12.13р., № РН-60 від 18.12.13р., № РН-61 від 18.12.13р., № РН-62 від 18.12.13р., № РН-91 від 19.12.13р., № РН-119 від 19.12.13р., № РН-156 від 27.12.13р., № РН-157 від 27.12.13р., № РН-158 від 27.12.13р., № РН-159 від 27.12.13р., № РН-160 від 30.12.13р., № РН-161 від 27.12.13р., № РН-162 від 27.12.13р., № РН-163 від 27.12.13р., № РН-164 від 27.12.13р., № РН-165 від 27.12.13р., № РН-166 від 27.12.13р., ОУ-0000002 від 27.12.13р., № РН-168 від 27.12.13р., № РН-169 від 27.12.13р., № РН-170 від 30.12.13р., № РН-171 від 30.12.13р., № РН-172 від 30.12.13р., № РН-348 від 30.12.13р., № РН-349 від 30.12.13р., № РН-350 від 30.12.13р., № РН-351 від 30.12.13р., № РН-213 від 30.12.13р., № РН-0000080 від 28.01.14р., № РН-0000082 від 28.01.14р., № РН-0000358 від 15.01.14р., № РН-0000081 від 28.01.14р.

У зв'язку з поставкою товару постачальником були виписані податкові накладні від 01.10.13р. №9, від 03.10.13р. №10, від 31.10.13р. №63, від 31.10.13р. №101, від 31.10.13р. №62, від 07.11.13р. №39, від 11.11.13р. №36, від 13.11.13р. №40, від 13.11.13р. №172, від 20.11.13р. №106, від 22.11.13р. №107, від 30.09.13р. №86, від 20.09.13р. №58, від 28.11.13р. №108, від 28.11.13р. №109, від 29.11.13р. №151, від 29.11.13р. №173, від 09.12.13р. №53, від 09.12.13р. №54, від 11.12.13р. №48, від 12.12.13р. №55, від 13.12.13р. №49, від 17.12.13р. №50, від 18.12.13р. №60, від 18.12.13р. №61, від 18.12.13р. №62, від 19.12.13р. №91, від 19.12.13р. №119, від 27.12.13р. №156, від 27.12.13р. №157, від 27.12.13р. №158, від 27.12.13р. №159, від 27.12.13р. №160, від 27.12.13р. №161, від 27.12.13р. №162, від 27.12.13р. №163, від 27.12.13р. №164, від 27.12.13р. №165, від 27.12.13р. №166, від 27.12.13р. №167, від 27.12.13р. №168, від 27.12.2013р. №169, від 30.12.13р. №170, від 30.12.13р. №171, від 30.12.13р. №172, від 30.12.13р. №348, від 30.12.13р. №349, від 30.12.13р. №350, від 30.12.13р. №351, від 30.12.13р. №213, від 28.01.2014р. №80, від 28.01.2014р. №82, від 15.01.2014р. №358, від 28.01.2014р. №81.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «ПРІОРА-ІНВЕСТ» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок та шляхом укладення договорів переведення боргу, а саме №13/11 від 13.11.2013, №29/11 від 27.11.2013, №11/02 від 27.02.2014, №09/02 від 27.02.2014, №10/02 від 27.02.2014.

У квітні та липні 2013 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «ТЕРРА-ТЕХНІКА» (постачальник) без укладення договору у письмовій формі.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку позивача від вказаного постачальника було отримано товар, оформленого видатковими накладними №ВН03/04/13-1 від 03.03.2013р. та від 11.07.2013р. №ВН11/07/13-1 з видачею податкових накладних від 02.04.2013р. №2 та від 08.07.2013р. №3.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «ТЕРРА-ТЕХНІКА» не встановлено.

У березні 2014 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «ДЕЛВА ЛТД» (постачальник) з укладенням договору №06/02 від 10.02.2014, згідно яким постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що на виконання умов договорів ТОВ «ДЕЛВА ЛТД» виписана видаткова накладна №РН-0000151 від 19.02.2014р. та податкова накладна від 17.03.14р. №122.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «ДЕЛВА ЛТД» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок та шляхом укладення договору переведення боргу, а саме №07/03 від 05.03.2014.

У серпні 2014 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «СЕОЛАН» (постачальник) без укладення договору у письмовій формі.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку позивача від вказаного постачальника було отримано товар, оформленого видатковими накладними № 1903 від 19.08.14р. та № 2809 від 28.08.14р. з видачею податкових накладних від 19.08.14р. №1903 та від 28.08.14р. №2809.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «СЕОЛАН» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок та шляхом укладення договорів переведення боргу.

У червні 2012 р. позивач мав взаємовідносини з ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ КОКСОХІМРЕМОНТ» з укладенням договору підряду на виконання робіт з електропостачання з договірними цінами і розрахунками №01-05 від 15.05.2012.

ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ КОКСОХІМРЕМОНТ» виписало позивачу акт виконаних робіт за липень 2012 р. та податкову накладну від 27.06.12р. №1235.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «ЗАПОРІЗЬКИЙ КОКСОХІМРЕМОНТ» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок.

У липні 2012 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «ОПТІМА-ЛАЙТ» (постачальник) без укладення договору у письмовій формі.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку позивача від вказаного постачальника було отримано товар, оформленого видатковою накладною № 1959 від 24.07.2012р. та з видачею податкової накладної від 23.07.12р. №256.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «ОПТІМА-ЛАЙТ» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок.

У грудні 2013 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «АВТОТЕХОЙЛ» (постачальник) без укладення договору у письмовій формі.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку позивача від вказаного постачальника було отримано товар, оформленого видатковою накладною №КТА00447 від 09.12.13р. та з видачею податкової накладної від 06.12.13р. №315.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «АВТОТЕХОЙЛ» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок.

У жовтні 2014 р. позивач (покупець) мав взаємовідносини з ТОВ «СХІДМЕГАТРАНС» (постачальник) без укладення договору у письмовій формі.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що за даними бухгалтерського обліку позивача від вказаного постачальника було отримано товар, оформленого видатковою накладною №507 від 21.10.2014р. та з видачею податкової накладної від 21.10.14р. №79.

За даними акту перевірки відповідно до відомостей, задекларованих позивачем у Додатку №5 до поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, відхилення (кредит-зобов'язання) за контрагентом ТОВ «СХІДМЕГАТРАНС» не встановлено.

Розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі через розрахунковий рахунок.

Реальність виконання зобов'язань по вищевказаним правочинам підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку.

Доказів того, що придбані товари не були використані в господарської діяльності ТОВ «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК», відповідачем у відповідності до вимог ст.71 КАС України суду надано не було.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано акти списання товарно-матеріальних цінностей по номенклатурі поставленого вищезазначеними контрагентами товару, Акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, картки обліку роботи автомобільної шини, сертифікати, свідоцтва відповідності, а також акти виконаних робіт по об'єктах виконання робіт з локальними кошторисами, розрахунками, договірною ціною, відомостями ресурсів, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат.

В матеріалах справи містяться також договори оренди нежилих приміщень, що підтверджує наявність у позивача по справі виробничих та складських приміщень, а також договори оренди транспортних засобів.

Матеріали справи не містять актів відмови платника податків у наданні копій документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу, як це передбачається п.85.6 ст.85 Податкового кодексу України.

З акту перевірки та пояснень представника відповідача судом встановлено, що підставами висновків для контролюючого органу стала податкова інформація, викладена у актах звірки, висновках та довідках інших податкових органів.

Разом з тим, в судовому засіданні представником відповідача не було повідомлено, чи направлялися податковими органами вищезазначеним контрагентам позивача податкові повідомлення-рішення за результатами їх перевірки контролюючими органами за місцем знаходження, а також результати такої роботи по стягненню податкової заборгованості з вказаних контрагентів позивача, якщо, на думку контролюючих органів, вона існує.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Оцінивши наявні в справі докази, суд відмічає, що сторонами не заперечується, а матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентам позивача зобов'язань за спірними правочинами.

Копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.201 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (тут і надалі у редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідно для кваліфікації правочину як такого, що порушує публічний порядок Закон передбачає наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність цього правочину публічно-правовим актам держави, що одночасно становить правопорушення у вигляді злочину чи адміністративно-правового делікту.

Якщо, як вважає відповідач, контрагенти позивача не виконали свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, чи не подали податкову звітність, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цих осіб. Позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, окремими платниками, зокрема, податку на додану вартість та податку на прибуток, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 138.1, 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта.

Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об'єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об'єкта; на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно приписів п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку позивача, які надані ним в підтвердження формування валових витрат, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», виписані контрагентами, який станом на момент виникнення спірних правовідносин були платниками податку на прибуток, що не заперечується відповідачем, а також під час здійснення господарських операцій перебували на обліку в податкових органах.

Крім того, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання контрагентом свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету зумовлює відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постановах від 09.09.2008 у справі №21-500во08, від 01.06.2010 у справі №21-573во10, постанові від 31.01.2011 у справі №21-47а10, а також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Згідно положень ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Так, наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Додатково суд бере до уваги, що згідно з змістом суджень відповідача, котрі викладені в акті висновок суб'єкта владних повноважень про відсутність факту реального вчинення господарських операцій спірних правочинів вмотивований виключно посиланням на акти податкових інспекцій на обліку в яких знаходяться контрагенти позивача.

Разом з тим, в силу ст.70 КАС України судження органу державної податкової служби України про нікчемність укладених суб'єктами господарювання правочинів не може бути визнано належним, допустимим і достатнім доказом невідповідності правочину вимогам закону.

Інших мотивів нікчемності спірних правочинів відповідач в основу оскаржених податкових повідомлень-рішень не поклав.

Суд також приймає до уваги доводи позивача, що відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.11.2012 № 1236 (чинного на час складання оскаржених податкових повідомлень-рішень), у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення за формою згідно з додатком 2 за наслідками перевірок (форма „Р"). Податкове повідомлення-рішення складається у двох примірниках за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). Згідно з формою «Р» реквізитом податкового повідомлення-рішення є назва податку, за яким здійснено нарахування грошового зобов'язання.

Разом з тим, в порушення пункту 2.3 вказаного Порядку в оскарженому податковому повідомленні-рішенні від 05 листопада 2015 р. № відповідачем не вказано передбаченого законом назву податку чи збору, який є обов'язковим реквізитом податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з акту перевірки та розрахунку штрафних санкцій, податковий орган здійснював перевірку правильності нарахування та сплати позивачем податку на прибуток.

Відповідно до п.1.1 ст.1 ПК України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 9.1.1. п.9.1 ст.9 ПК України до загальнодержавних належить такий податок як податок на прибуток підприємств. Вказана стаття, яка містить вичерпний перелік податків та зборів, такого податку як податок на прибуток приватних підприємств, не передбачає.

Як слідує з тексту оскарженого податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 р. №, податковий орган зобов'язував позивача сплатити не передбачений законом платіж, а саме сплатити суми податку на прибуток приватних підприємств.

З огляду на приписи ст.19 Конституції України, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин, слід дійти висновку, що за правилами ч.2 ст.71 КАС України відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів власного судження про нікчемність правочинів укладених між позивачем та контрагентами.

Крім того, суд не може погодитися із наданим відповідачем розрахунком податку на прибуток, доданого до оскарженого податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 р. № та, як це слідує з його змісту, обрахованого за період 2012-2013 роки.

Разом з тим, відповідно до п.п. 138.8.1. п. 138.8 ст.138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно наданих позивачем первинної документації щодо бухгалтерського та податкового обліку (фінансової звітності згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку фінансової звітності) позивача, витрат по взаємовідносинам з тими ми ж визначеними контрагентами, а саме собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), отримані від вказаних в актів перевірки контрагентів придбані напівфабрикати та комплектувальні вироби, допоміжні та інші матеріали були включені позивачем у вартість сировини та основних матеріалів, що утворили основу виконаної ним роботи та наданих послуг за більший період: 2012 - 2014 рік, що ставить під сумнів як нараховані суми податку, так і штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1. Податкового кодексу України, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Щодо посилань відповідача на допущені підприємством порушення касової дисципліни вимог п. 2.8 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.04 № 637 (із змінами та доповненнями), суд зазначає наступне.

Зазначені відповідачем порушення вказаних норм законодавства ґрунтуються на приписах Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки" від 12.06.95 № 436/95-ВР (далі Указ № 436).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи.

Указ Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки" від 12.06.95 № 436/95-ВР не може вважатися законом у розумінні ст. 92 Конституції України та ст.3 ПК України, а отже, до правовідносин із застосуванням штрафних санкцій, передбачених Указом № 436, застосовується ч.1 ст.250 ГК України із кінцевим річним строком застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій. Вказані відповідачем допущених порушень ТОВ "ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК" касової дисципліни стосуються періодів часу грудня 2014 р., тобто за межами вказаного річного строку.

Крім того, суд виходить також і з того, що відповідно до ст.19-1 Податкового кодексу України, якою було доповнено цей Кодекс Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012р. №5083-VI до функцій контролюючого органу не віднесено повноваження проведення перевірок з питань дотримання суб'єктами господарювання касової дисципліни, не пов'язаних із проведенням ними розрахунків.

Відповідно до п.20.1.19 п. 20.1. ст.20 ПК України контролюючі органи мають право 20.1.19. застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.14.1.157 п. 14.1. ст.14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Конституційний суд України у рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже за відсутності прямо передбачених повноважень податкового органу здійснювати функції перевірки питань перевищення ліміту каси згідно ст.19-1 Податкового кодексу України, внесеної до Кодексу Законом від 05.07.2012р. №5083-VI, нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 38662,52 грн. є незаконним.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 р. № ДПІ у Київському р-ні м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3748251,00 грн. основного платежу та 937063,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (форма «Р»).

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 р. № ДПІ у Київському р-ні м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 3535876,00 грн. за основним платежем та 883969,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (форма «Р»).

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 р. № ДПІ у Київському р-ні м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області зі сплати штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 38662,52 грн. (форма «С»).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (юридична адреса: вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОСЕРВІС ПМК» (юридична адреса: вул. Іванова, буд. 36 а, м.Харків, 61002, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 137 157,32 грн. (сто тридцять сім тисяч сто п'ятдесят сім грн. 32 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2016 року.

Суддя Тітов О.М.