Справа № 813/6124/15
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/859/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Лейбенка Д.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання дій неправомірними, скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС про визнання дій неправомірними, скасування рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано прийняту Львівською митницею ДФС, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100504/2015/00077 від 14.10.2015 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Львівська митниця ДФС оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки постановою Кабінету Міністрів України за №656 від 14.04.2000 року встановлено норми споживання для чоловіків працездатного віку 7 пар шкарпеток на рік. Таким чином, декларуючи товар при митному оформленні, як ввезений для особистих потреб, позивач перевищив вказані норми у більше ніж у 90 разів, що суперечить ч.1 ст.374 МК України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач та його представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Львівської митниці ДФС підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України передбачено лише обмеження щодо вартості та кількості (ваги) товару, який ввозиться на митну територію України, а тому особа не зобов'язана доводити мету такого ввезення перед митним органом в разі дотримання встановлених ч.1 ст.374 МК України обмежень.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Львівською митницею ДФС 14.10.2015 року винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100504/2015/00077, якою відмовлено ОСОБА_1 у пропуску через митний кордон України у зв'язку з невиконанням вимог ст.364 МК України, а саме: переміщення даним громадянином через митний кордон України товарів (шкарпетки загальною вагою 48 кг, вартістю 474 злотих), які по кількісних показниках не відповідають меті їх ввезення для особистих сімейних та інших потреб не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності шляхом подрібнення партій товару, неможливість застосування положень Розділу 12 МК України.

Колегія суддів зазначає, що розділом ХІІ МК України регулюються умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Частиною 1 ст.374 МК України передбачено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об'єктами оподаткування митними платежами.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

З урахуванням положень статті 366 МК України звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Виходячи з вище викладеного, громадянин, який переміщує товари через митний кордон України зобов'язаний при їх декларуванні повідомити митним органам точні відомості про товар, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення, з метою уникнення порушення митного законодавства та притягнення до адміністративної відповідальностi.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що при здійсненні митними органами митних формальностей щодо товарів громадян, слід враховувати кількість товарів, вартість та мету їх ввезення. У випадку ввезення громадянами товарів, які за своїми кількісними показниками не можуть відповідати меті щодо особистих, сімейних потреб, митне оформлення таких товарів здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення розділу ХII Кодексу в такому випадку не застосовуються.

Колегією суддів встановлено, що 14.10.2015 року позивач ОСОБА_1 ввозив на митну територію України з Республіки Польща автомобілем «Крайслер», р.н. НОМЕР_1 товар - 48 кг. шкарпеток різного асортименту, заявленою вартістю 474 злотих РП.

Крім того, разом з ОСОБА_1 товар шкарпетки також перевозили в одному автомобілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 48 кг. кожен.

Колегією суддів встановлено, що протягом 2005-2006 років позивач 124 рази перетинав митний кордон України. В судовому засіданні ОСОБА_1 дав пояснення, що шкарпетки були різних розмірів, і такі ввозилися ним як для себе так для всієї своєї родини.

Митним органом встановлено, що 12.10.2015 року позивач ОСОБА_1, тобто за два дні перед виставленням митним органом оскаржуваної картки відмови вже ввозив товар - шкарпетки в кількості 600 штук, вартістю 474 злотих РП. на митну територію України, знаходячись в автомобілі з ОСОБА_7, який перевозив аналогічний товар, аналогічної кількості та вартості.

Наведене свідчить що позивач лише протягом одного календарного тижня ввіз на митну територію України понад 1000 пар шкарпеток різного асортименту і різних розмірів, що за своїми кількісними показниками не може відповідати меті щодо особистих, сімейних потреб. Крім того, при ввезенні даного товару на митну територію України позивач постійно перебував в автомобілі з іншими особами, що ввозили аналогічний товар на митну територію України, що додатково свідчить про характер поїздки та мету ввезення товарів на митну територію України, що не дає можливості застосувати у даному випадку положення розділу ХII Митного Кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем в порушення ч.1 ст.257 МК України не повідомлено точних відомостей про мету переміщення товарів, зокрема не доведено, що товари переміщуються для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, що, із врахуванням положень ч.1 ст.364 МК України, унеможливлює застосування до неї положень ст.374 МК України.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.195,198,202,205,207,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити повністю.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року у справі № 813/6124/15 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2016 року.