Справа № 346/351/15-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/800/943/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.,

суддів: Маслій В.І., Леонтович К.Г.

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі № 346/351/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Коломиї та Коломийському районі Івано-Франківської області про перерахунок пенсії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 22 січня 2015 року звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, що постраждала від аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, що стало наслідком робіт, пов'язаних з ліквідацією аварії на ЧАЕС, його визнано інвалідом 3 групи. Вказував, що у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач письмово звертався до відповідача щодо перерахунку пенсії у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову. ОСОБА_1 просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо відмови від проведення перерахунку йому пенсії незаконними, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок державної та додаткової пенсії з 1 січня 2014 року відповідно до ст.ст. 50,54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімальної пенсії за віком, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування».

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою частково задоволено позовні вимоги. Адміністративний позов в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 21 липня 2014 року включно залишено без розгляду.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі Івано-Франківської області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку та виплати державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22 липня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно, з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі судовими рішеннями ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія І), та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворих внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Крім того, позивач являється інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕ № 164973, яку отримав 18 жовтня 2006 року. Встановлено, що в Управлінні пенсійного фонду в м. Коломия та Коломийському району Івано-Франківської області позивач перебуває на обліку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалід 3 групи. В грудні 2014 року позивач звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян України, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В здійсненні перерахунку йому було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню саме Закон України від 16.01.2014 року № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», пунктом 6-7 розділу «Прикінцеві положення» якого передбачено, що у 2014 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. У статтях 50 та 54 вказаного Закону № 796-XII передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам ІІI групи призначається у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Стосовно державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, то їх розміри в усіх випадках не можуть бути нижчими, зокрема по ІІI групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, а вихідним критерієм обрахунку спірних виплат виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом України «Про загальнообов'язкове Державне пенсійне страхування» (стаття 28 Закону № 1058-ІV), при тому, що чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. В той же час розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. У ст. 63 вказаного Закону № 796-ХІІ передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до абз. 8 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що починаючи з 01.01.2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» (до 03.08.2014 року) не містив норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема ст. 50, 54 вказаного Закону. Проте, Законом № 719-VII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. При цьому вказаний Закон був опублікований 02.08.2014 року та набрав чинності з 03.08.2014 року.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що , позовні вимоги позивача підлягають задоволенню до 03.08.2014 року. При цьому, при зверненні до суду позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України. Враховуючи позовні вимоги позивача та виходячи із встановленого законом шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду та беручи до уваги набрання чинності Закону України № 1622-VII від 31.07.2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.01.2014 року по 21.07.2014 року та задоволення позовних вимог за період з 22.07.2014 року по 02.08.2014 року включно.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року № 1622-VII, застосуванню підлягають положення ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 03.08.2014 року - відповідні постанови Кабінету Міністрів України. Оскільки позивач звернувся до суду 22.01.2015 року та пропустив шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції залишив позовні вимоги за період з 01 січня 2014 року по 21 липня 2014 року без розгляду у відповідності до положень ст. 100 КАС України. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правомірно скасував постанову суду першої інстанції та ухвалив рішення, яким зобов'язав відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.07.2014 року і до 03.08.2014 року (до набрання чинності положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 року № 1622-VII).

Колегія суддів дійшла думки, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано застосував норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм процесуального закону, які б призвели до ухвалення незаконного рішення судом апеляційної інстанції, не вбачається.

Згідно ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року у справі № 346/351/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді: