Справа № 813/4891/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року Справа № 876/993/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шутер.УА» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

31.08.2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шутер.УА» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 02.07.2015 року №/8960, яким зменшено суму відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 641 505 грн. та наклало штрафну санкцію у розмірі 160 376 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 02.07.2015 року №/8960.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що між ТзОВ «Шутер.УА» та його контрагентом «Завод Титан» укладались договори поставки автомобілів з електричним приводом. Реальність здійснення господарських операцій ТзОВ «Шутер.УА» з його контрагентом - «Завод Титан» підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: договорами поставки, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортною накладною, актами приймання-передачі, довідками-рахунків, сертифікатами відповідності, копіями квитанцій про здійснення касових операцій.

Суд першої інстанції зазначає, що позивачем було подано ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області заяву №1016-01 від 16.10.2014 року про те, що контрагент ТзОВ «Завод Титан» не зареєстрував вказані податкові накладні. Крім цього до заяви додані відповідні документи, які засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів.

Таким чином, позивач вправі включити суму ПДВ за податковою накладною, яка не зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом визначеного п.198.6 Податкового кодексу строку, одночасно додавши до податкової декларації за період, в якому здійснюється включення сум за цією накладною до складу податкового кредиту заяву та документи, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Щодо виявленої податковим органом невідповідності номеру шасі (кузова) придбаного ТзОВ «ШУТЕР.УА» у ТОВ «Завод Титан» автомобіля марки «Nissan Leaf» (д.н.з. НОМЕР_1) номеру шасі (кузова), який вказаний в свідоцтві про реєстрацію ТЗ, суд першої інстанції зазначив, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ видавалось уповноваженим органом ДАІ, працівники якого допустили технічну помилку під час проведення первинної реєстрації ТЗ. Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до уповноваженого органу ДАІ із заявою про виправлення помилки у вказаному свідоцтві про реєстрацію ТЗ.

На переконання суду першої інстанції, використана відповідачем при перевірці інформація без дослідження у контрагента відповідних розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не може свідчити про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та невідповідність правочинів вимогам законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, Державна податкова інспекція у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що між позивачем та ТзОВ «Завод Титан» укладались договори поставки автомобілів, проте в результаті проведених операцій позивачем було завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2015 року на 121 873 грн. та за квітень місяць на 519 632 грн.

Апелянт посилається на те, що Бориспільською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надано листом від 23.02.15 року №190/7/10-41 22-20 скеровано податкову інформацію по ТОВ «Завод Титан» щодо фінансово-господарських відносин з платниками податків за жовтень, листопад 2014 року від 23.02.15 року №9/10-04-22-20, в якій зазначено: Відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження платника податків №427 від 11.02.2015 року встановлено, що ТОВ «Завод Титан» за податковою адресою: 08342, Київська область Бориспільський район, с. Ревне, вул. Бориспильська, буд. 9, не встановлено. ТОВ «Завод Титан» не надано документів щодо використання у своїй діяльності орендованих приміщень, підтверджуючих документів штатного розкладу, для встановлення кваліфікації трудових ресурсів та можливості виконання ними фактичних обсягів робіт по договорам, інформації щодо використання основних фондів. Крім того, операції неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень транспортних засобів. В зв'язку з цим ТОВ «Завод Титан» не мало можливості фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. В ході проведення аналізу даних відповідно до підсистеми АС «Податковий блок» не можливо дослідити факт передачі товарів (послуг) ТОВ «Завод Титан» у жовтні, листопаді 2014 року контрагентам-покупцям, у зв'язку з відсутністю договорів про господарську діяльність, актів приймання-передачі товару, довіреностей, документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, а також інших первинних документів.

Таким чином, ТОВ «Завод Титан» здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Аналізом звітності з ПДВ за жовтень, листопад 2014 року та наявної податкової інформації, встановлено факти формування податкових зобов'язань, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області у червні 2015 року проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТзОВ «Шутер.УА» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень і квітень 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки №207/15-01/39303821 від 22.06.2015 року.

В ході проведення перевірки встановлено, що контрагентом позивача - ТзОВ «Завод Титан» не здійснено реєстрації податкових накладних №4 від 02.09.2014 року та №5 від 03.09.2014 року, встановлено розбіжності в номері шасі (кузова) автомобіля та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, а також відсутні відповіді контрагента на запити податкового органу.

В результаті порушення ТзОВ «Шутер.УА» п.44.1 ст.44, п.198.6 ст.198, п.201.1, 201.10 ст.201, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України позивачем завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у банку, що відображено у рядку 30 декларації з ПДВ за березень 2015 року на суму 121 873 грн. та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ за квітень 2015 року на суму 519 632 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення №/8960 від 02.07.2015 року, яким ТзОВ «Шутер.УА» зменшено суму відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 641505 грн. та накладено штрафну санкцію у розмірі 160 376 грн.

Відповідно до пп.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього кодексу.

За змістом пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Тобто, підставою для нарахування податкового кредиту є видана платником податку на вимогу покупця податкова накладна.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності. Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Частиною 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначенням цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господаська операція -дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до ст.86 КАС України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Встановлено, що між ТзОВ «Шутер.УА» та його контрагентом ТзОВ «Завод Титан» було укладено удоговори поставки автомобілів з електричним приводом марки «Nissan Leaf». Згідно до умов зазначених договорів контрагент зобов'язався поставити позивачу товар - автомобілі з електричним приводом.

На підтвердження виконання умов укладених договорів і фактичного руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано такі документи: копії договорів, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспорті накладні, акти-приймання передачі до договорів поставки, сертифікати відповідності, довідки-рахунки, чеки, що підтверджують оплату товару, копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, копії квитанцій про здійснення касових операцій, заяву про відмову постачальника видати податкову накладну.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем первинні документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні - приписам пункту 201.1 ст.201 ПК України.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також був зареєстрованим платником податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку товарів.

Пов'язаність із господарською діяльністю позивача вищеописаних господарських операцій підтверджується даними щодо видів його господарської діяльності, до якої, за даними ЄДРПОУ, відноситься, зокрема, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, надання в оренду інших машин,пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, інший пасажирський наземний транспорт.

Відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції не надано вироку або іншого рішення суду, прийнятого в рамках кримінального провадження, відносно посадових осіб позивача або контрагента позивача, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями або реєстрації/перереєстрації підприємства - контрагента позивача на підставних осіб.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та бюджетне відшкодування, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та бюджетне відшкодування.

Щодо висновку ДПІ про те, що ТзОВ «Завод Титан» не здійснено реєстрації податкових накладних №4 від 02.09.2014 року та №5 від 03.09.2014 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем 16 жовтня 2014 року було подано ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області заяву №1016-01 про те, що контрагент ТзОВ «Завод Титан» не зареєстрував вказані податкові накладні. Крім цього, до заяви додані відповідні документи, які засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів.

Порядок видачі податкових накладних регламентовано п.201.10 ст.201 ПК України, відповідно до якого податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (абз.2 п.201.10 ст.201 ПК України).

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТзОВ «Шутер.УА» вправі було включити суму ПДВ за податковими накладними, які не зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, протягом визначеного п.198.6 Податкового кодексу строку, одночасно додавши до податкової декларації за період, в якому здійснюється включення сум за даними накладними до складу податкового кредиту заяву та документи, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів, первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Щодо виявленої податковим органом невідповідності номеру шасі (кузова), придбаного ТзОВ «ШУТЕР.УА» у ТОВ «Завод Титан» автомобіля марки «Nissan Leaf», державні реєстраційні номерні знаки ВС 6771 ЕН, а саме - у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу вказано номер шасі (кузова) даного транспортного засобу IN4АZОСHODC400637, хоча номер шасі (кузова), який вказаний у товарно-транспортній накладній від 06.09.2014 року - IN4АZОСРODC400637, суд зазначає, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ видавалось уповноваженим органом ДА1, працівники якого допустили технічну помилку під час проведення первинної реєстрації ТЗ, у зв'язку з чим позивач звернувся до уповноваженого органу ДАІ із заявою про виправлення помилки у вказаному свідоцтві про реєстрацію ТЗ.

Щодо ненадання відповіді контрагентом позивача - ТзОВ «Завод Титан» на запит контролюючого органу, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавством України не передбачено підстав відповідальності платника податків за порушення його контрагентами-постачальниками нормативних приписів податкового законодавства, навіть якщо вони дійсно були допущені.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Також, слід наголосити, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства зроблені лише на підставі результатів податкового контролю контрагента позивача, у тому числі і по ланцюгу постачання.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно відхилено відповідні доводи, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Суд апеляційної інтанції зазначає, що лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 18.09.2013 р. №К/800/12057/13 (справа №1570/1330/2012).

Крім того, ПК України для платника податку не передбачено обов'язку та не надано права вимагати від іншого платника податку будь-яких відомостей (в т.ч. і щодо ведення останнім будь-яких бухгалтерських записів, сплату податків тощо). Так само, ПК України, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності іншого платника податку чи вимагати будь-яку інформацію про його господарську діяльність.

Виходячи із вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду апеляційної інстанції, контролюючим органом не доведено правомірність прийнятого оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2015 року у справі №813/4891/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шутер.УА» до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 19.04.2016 року.