Справа № 2а-11567/10/1570
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року м. Київ К/800/23505/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013

у справі №2а-11567/10/1570

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби

про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування рішень ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 05.11.2010 № та № .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2011 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 05.11.2010 № . У задоволенні решти позову відмовлено.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ДПС подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права: п. 12 ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 9 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, ч.ч. 4, 5 ст. 11, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ДПС здійснено документальну планову виїзну перевірку позивача, який у період з 2007 по 2010 роки перебував на спрощеній системі оподаткування, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2007 по 30.06.2010, за результатами якої складено акт від 26.10.2010 № 7359//17-128/НОМЕР_3.

Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем:

- п. 12 ч. 1 ст. 3, ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, що слугувало підставою для застосування за рішенням від 05.11.2010 № у відповідності до ст. 20 вказаного Закону штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2659976 грн.

Податковий орган вважає, що порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР полягали у здійсненні реалізації необлікованих товарів в сумі 1329988 грн.;

- п. 2.6 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, що слугувало підставою для застосування за рішенням від 05.11.2010 № у відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 штрафних (фінансових) санкцій в сумі 181650 грн.

Податковий орган вважає, що порушення позивачем вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, полягало у неоприбуткуванні готівкових коштів в повній сумі їх фактичного надходження в загальній сумі 36330 грн., в т.ч. у 4 кварталі 2007 року - в сумі 34744 грн., у 2008 році - в сумі 1586 грн. Висновки про вчинення позивачем вказаного порушення обґрунтовані тим, що позивач не відображав у книзі обліку доходів і витрат форми № 10 від 02.04.2005 № 832 повний обсяг фактичних готівкових надходжень: згідно зі звітом за 4 квартал 2007 року обсяг готівкових надходжень склав 267711 грн., однак до книги обліку доходів і витрат внесено показник 232967 грн. (невідображена сума готівка становить 34744 грн.); згідно зі звітом за 2008 рік обсяг готівкових надходжень склав 438645 грн., однак до книги обліку доходів і витрат внесено показник 437059 грн. (невідображена сумі готівка становить 1586 грн.).

Обґрунтування касаційної скарги податкового органу зводиться до неправильного вирішення судом апеляційної інстанції позовних вимог щодо рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 05.11.2010 № .

Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та задовольняючи позов в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у суб'єктів малого підприємництва немає обов'язку вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

При перевірці в межах касаційної скарги правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до вимог п. 12 ч. 1 ст. 3 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закону № 265/95-ВР) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.

Таким чином, на суб'єкта підприємницької діяльності, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, поширюються правила ведення бухгалтерського обліку і подання фінансової звітності для спрощеної системи обліку і звітності.

Відповідно до ст. 1 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, книга обліку доходів і витрат (далі - книга) ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Отже, обов'язок ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації не може бути покладено на суб'єкта малого підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 № 727/98.

Правова позиція щодо відсутності обов'язку у суб'єкта малого підприємництва, який здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, викладена також у постановах Верховного Суду України від 11.06.2013 у справі № 21-147а13 за позовом фізичної особи-підприємця до ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова ДПС, третя особа - ДПА у Харківській області, про визнання протиправним та скасування рішення, та від 03.12.2013 у справі № 21-412а13 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 до ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про протиправність рішення від 05.11.2011 № 01 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за реалізацію необлікованих товарних запасів.

Суд касаційної інстанції, діючи у межах, визначених у ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права до правильно та повно встановлених обставини.

Підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун