Справа № 805/147/16-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2016 р. Справа №805/147/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Химич М.В. розглянувши адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» с.Водяне-2

до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку правомірності нарахування Приватним акціонерним товариством «Український бекон» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 року за результатами чого складено акт від 29.07.2015 року за №47/05-14-15-01-11-4-33380539, яким встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на 4235 грн. в результаті чого позивачем завищено бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника в банку за лютий 2015 року на 4235 грн. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 4235 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1059 грн. Позивач вважає, винесене податкове повідомлення-рішення № від 12 серпня 2015 року таким, що не відповідає податковому законодавствую Просив суд визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року №.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд справу розглянути в порядку письмового провадження.

Відповідач надав через канцелярію суду заперечення до позовної заяви та клопотання відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи у письмовому провадженні за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 33380539, є платником податку на додану вартість.

Відповідач, Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Донецькій області, є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку правомірності нарахування Приватним акціонерним товариством «Український бекон» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за лютий 2015 року за результатами чого складено акт від 29.07.2015 року за №47/05-14-15-01-11-4-33380539.

Згідно висновків ату перевірки, позивачем на порушення п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу завищено суму податкового кредиту грудня 2014 року на 4235 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за грудень 2014 року на 4235 грн. та на порушення п.200.1, абзацу «б» п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, позивачем завищено бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок платника в банку за лютий 2015 року на 4235 грн.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки подав до Костянтинівської ОДПІ заперечення від 05.08.2015 року №2008, за результатами розгляду яких, підтверджено правомірність висновків акту перевірки (лист від 12.08.2015 року №210/10/05-14-15-01-13-2).

За результатами висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 року №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 4235 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1059 грн.

Позивач не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням звернувся до Головного управління ДФС у Донецькій області зі скаргою від 03.09.5015 року №2345, за результатами розгляду якої податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення (лист від 11.111.2015 року за №10796/10/05-99-10-03-12-1).

Зі змісту акту перевірки вбачається, що, «… за результатами опрацювання податкових періодів, починаючи з періоду виникнення від'ємного значення ПДВ, встановлено розбіжності у податковій звітності - завищення податкового кредиту з ПДВ у грудні 2014 року на суму 4235,2 грн. по господарських операціях з ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП».

ПраТ «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» до перевірки не надано документи, які підтверджують транспортування товару з м. Донецьку, як передбачено п.2.3 договору від 01.01.2014 року №ОТ17413, а саме товарно-транспортну накладну, чим порушено п.11.1 правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні та не підтверджено факт перевезення/переміщення товару (отримання товарно-матеріальних цінностей), та як наслідок реальність здійснення господарської операції та правомірність формування податкового кредиту за грудень 2014 року…»

З підстав викладеного, відповідачем робиться висновок про не підтвердження факту перевезення товару (оливи технічні та харчові) зі складу постачальника та приймання і оприбутковування його відповідальними особами ПраТ «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН».

Крім того, відповідач вказує на те, що з податкової інформації Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 04.03.2015 року №5055/05-81-22-02-10-5 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» по взаємовідносинам з платниками податків за періоди: січень 2014, березень 2014, липень 2014, жовтень-грудень 2014, січень 2015, вбачається про можливість порушення ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

Податковою робиться висновок, що на підставі вищезазначеної інформації податкові зобов'язання ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» по ланцюгу постачання зменшено в повному обсязі, що призвело до завищення податкового кредиту ПраТ «Український бекон» за грудень 2014 року на суму 4235,2 грн. ПДВ.

Таким чином, ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» до складу податкового кредиту з ПДВ за грудень 2014 року включено суму ПДВ у розмірі 4235,2 грн. з вартості придбаних ТМЦ (оливи технічні та харчові) від ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП», які не підтверджують їх придбання, а отже використання у господарський діяльності.

Суд не погоджується з висновками відповідача викладеними у акті позапланової виїзної документальної перевірки з огляду на наступне.

Як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджено доказами, 01 січня 2014 року між ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» (постачальником) та позивачем ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» (покупцем) було укладено договір постачання №ОТ-17413, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язувався у встановлені строки передати належний йому товар у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар.

ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» в подальшому було перейменовано в ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП».

На виконання умов договору постачання №ОТ-17413 ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» передано у власність ПраТ «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» товарно-матеріальні цінності, що підтверджується накладними на передачу товару №ПРН+У576663 від 01.12.2014 року; №ПРН+У5770б7 від 01.12.2014 року; №ПРН+У578504 від 19.12.14 року; №ПРН+У578098 від 19.12.14 року; №ПРН+У578790 від 23.12.2014 року; №ПРН+У578789 від 23.12.2014 року.

Крім того, постачальником відповідно до умов вказаного вище договору надані рахунки-фактури на оплату: №ПРС+У59б852 від 01.12.2014 року на суму 8824,20 грн., №ПРС+У59733б від 01.12.2014 року на суму 5043,60 грн., №ПРС+У599016 від 19.12.2014 року на суму 3023,40 грн., №ПРС+У598533 від 19.12.2014 року на суму 5376 грн., №ПРС+У5993б7 від 23.12.2014 року на суму 1800 грн., №ПРС+У59936б від 23.12.2014 року на суму 1344 грн.

Оприбуткування товарно-матеріальних цінностей на складі позивача підтверджується картками складського обліку матеріалів №1691, №1642, №1641, №1693, №1707, №1637, №1657, №1656.

Отриманий товар використано позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджено актами встановлення запасних частин №2991030 від 09.12.2014 року, №3947090 від 19.12.2014 року, №2985050 від 27.01.2015 року, №4106190 від 15.02.2015 року, №4131860 від 09.03.2015 року, №4140720 від 17.03.2015 року, №3750040 від

08.07.2015 року, №3749460 від 20.07.2015 року, №4315970 від 24.07.2015 року, №3706190 від 03.08.2015 року, №3700520 від 04.08.2015 року, №3706340 від 05.08.2015 року, №4338870 від 08.08.2015 року, №3702600 від №3707530 від 10.09.2015 року, №3005510 від 09.01.2015 року, №3723770 від 24.02.2015 року, №394079 від 15.12.2014 року, №4081150 від 27.01.2015 року, №3728670 від 21.01.2015 року, №4087040 від 30.01.2015 року, №3964528 від 10.02.2015 року, №4115780 від 23.02.2015 року, №3719380 від 03.03.2015, №4143450 від 19.03.2015, №3698910 від 24.03.2015, №3771360 від 26.01.2015, №4154550 від 27.03.2015 року, №4204050 від 05.05.2015 року, №4208490 від 07.05.2015 року, №4212300 від 10.05.2015 року, №3973510 від 12.01.2015 року, №4104810 від 13.02.2015 року, №4351460 від 17.08.20125 року, №3001470 від 29.12.2014 року, №3698910 від 24.03.2015 року.

Ні підтвердження оплати товару, позивачем надано платіжні дорученнями

№12315 від 17.12.2014 року на суму 8824,20 грн., №12314 від 17.12.2014 року на суму

5043,60 грн., №12623 від 25.12.2014 року на суму 3023,40 грн., №12624 від

25.12.2014 року на суму 5376 грн., №12729 від 30.12.2014 року на суму 1800 грн., №12730 від 30.12.2014 року на суму 1344 грн.

На вартість поставленої продукції позивачем отримано податкові накладні №17 від 01.12.2014 року, №18 від 01.12.2014 року, №2425 від 19.12.2014 року, №2731 від 23.12.2014 року, №2732 від 23.12.2014 року, №2417 від 19.12.2014 року.

Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних було включено позивачем до складу податкового кредиту у грудні 2014 року.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 204 Цивільного кодексу України, встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що укладений між позивачем та ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» правочин в межах спірних правовідносин, є такими, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Щодо посилань відповідача у акті перевірки на податкову інформацію Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя ГУ Міндоходів у Донецькій області від 04.03.2015 року №5055/05-81-22-02-10-5 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» (ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ»), суд зазначає наступне.

Податковий кодекс України та інші нормативно-правові акти податкового законодавства України регламентують порядок отримання посадовими особами ДПІ інформації на предмет документального підтвердження реальності здійснення господарських відносин між суб'єктами господарювання.

Так, згідно Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (Затверджено постановою КМУ від 27 грудня 2010 № 1232) зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків

Згідно п. 2.2. Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок (Затверджено Наказом державної податкової адміністрації від 22 квітня 2011 року N 236) (далі - Методичні рекомендації) необхідність проведення зустрічних звірок суб'єктів господарювання визначається посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби (далі - органи ДПС) за результатами проведеного аналізу даних та встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України (АІС ДПА України, Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, Єдиний реєстр податкових накладних тощо), а також аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх (у т. ч. від підрозділів податкової міліції тощо) або зовнішніх джерел (у т. ч. від платників податків), які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.

Згідно п. 4.6. Методичних рекомендацій за результатами проведення зустрічної звірки складається Довідка про результати проведення зустрічної звірки (далі - Довідка) у двох примірниках та реєструється в Журналі реєстрації довідок/актів не пізніше останнього робочого дня терміну, відведеного для проведення зустрічної звірки відповідно до пункту 3.2 або 4.5 Методичних рекомендацій. Пункт 4.7. Методичних рекомендацій передбачає, що довідка підписується та вручається суб'єкту господарювання у порядку, передбаченому пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. N 1232 "Про затвердження Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок", не пізніше наступного робочого дня від дати її складання.

З вищенаведеного вбачається незаконність висновків щодо не підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» та відповідно щодо завищення податкових зобов'язань, оскільки звірок, передбачених Податковим кодексом України та Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, не проводило та Довідок не складалося.

При цьому, використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП». Вказана податкова інформація не стосується обставин здійснення фінансово господарської діяльності ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» і позивача, оскільки жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.138.10.5, пп.138.10.6 п.138.10, п.138.11, п.138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України закріплено, що не включаються до складу витрат - витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Щодо посилання відповідача, на те, що позивачем до перевірки не надано товарно - транспортних накладних, що свідчить про відсутність фактичного відвантаження товарів, реального транспортування та зберігання, суд зазначає наступне.

Правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язковості ведення і зберігання товарно-транспортних накладних на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності віднесення до складу валових витрат вартості придбаних позивачем ТМЦ.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», обов'язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія. Позивач же до зазначеної категорії суб'єктів господарювання не відноситься.

Таким чином, відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства, а отже таке посилання відповідача не приймаються до уваги, оскільки це не є підставою для обмеження позивача, як покупця, у праві формувати витрати за умови реальності господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортування товару згідно договору постачання здійснювалось перевізником ТОВ «Нова пошта», на підтвердження чого позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні та експрес-накладні.

Про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» (ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ») свідчить той факт, що виконанні останніми роботи використані позивачем у власній господарській діяльності, про що в матеріалах справи міститься документація первинного бухгалтерського обліку.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між ним та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» (ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ»).

Крім того, суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» (ТОВ «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ») не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 12 серпня 2015 року № було прийнято законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжя Міжрегіонального Головного управління ДФС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 серпня 2015 року № - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 12 серпня 2015 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ БЕКОН» (юридична адреса: 85180, Донецька область, Костянтинівський район, с. Водяне - 2, вул. Зелена, 1-а, поштова адреса: 85104, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 48, ) судовий збір у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Вступну та резолютивну частини постанови прийнято у нарадчій кімнаті 18 квітня 2016 року.

Повний текст постанови складено та підписано 25 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.