Справа № 823/18/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/18/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення її з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити її на посаді слідчого в системі органів внутрішніх справ, підпорядкованій Міністерству внутрішніх справ України з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати її на службі в Національній поліції України в порядку переатестації;

- зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області нарахувати та виплатити їй допомогу по вагітності та пологах за період з 07 листопада 2015 року по 07 лютого 2016 року;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області 200 000,00 грн моральної шкоди.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ. Поновлено її на посаді слідчого слідчого відділення Уманського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області нарахувати та виплатити їй допомогу по вагітності та пологах за період з 07 листопада 2015 року по 24 січня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, - подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню в частині, з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача протиправно та з порушенням установленого порядку звільнено з органів внутрішніх справ у зв'язку із переходом на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, а тому спірний наказ підлягає скасуванню, позивач - поновленню на займаній раніше посаді, із проведенням їй виплати допомоги по вагітності і пологах.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися.

Оскільки постанова суду першої інстанції оскаржується лише в межах задоволених позовних вимог, в іншій частині колегія суддів не переглядає судове рішення.

Колегією суддів установлено, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ.

Так, 13 серпня 2013 року, на підставі її рапорту та наказу керівника установи, позивача призначено слідчим слідчого відділення Уманського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Згідно наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 02 жовтня 2015 року №273 о/с на період з 21 вересня 2015 року по 25 січня 2016 року позивачу надана відпустка по вагітності і пологах.

03 листопада 2015 року позивачем подано до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області рапорт про звільнення її з органів внутрішніх справ у зв'язку із переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України.

На підставі вказаного рапорту, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 06 листопада 2015 року №312 о/с, відповідно до пункту 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)) та згідно із пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», позивача звільнено зі служби в запас Збройних Сил.

Оскільки на службу у Національну поліцію України її не було прийнято, про що вона дізналась у грудні 2015 року, позивач звернулась у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області скасовані всі штати й скорочені усі посади.

Відповідно до пунктів 8 - 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (опубліковано 06 серпня 2015 року) передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) бути прийнятими на службу до поліції.

Наведеним нормам кореспондують приписи пунктом 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, відповідно до якого особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Отже, у разі реалізації працівниками органів внутрішніх справ права на подальшу службу в поліції, вони звільняються зі служби в органах внутрішніх справ та приймаються на відповідну запропоновану їм посаду до поліції.

Як установлено судом, позивач виявляла бажання проходити службу в поліції, що зафіксовано у рапорті про звільнення від 03 листопада 2015 року, і її було звільнено саме у зв'язку із переходом на службу до іншого органу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає протиправності у звільненні позивача зі служби 06 листопада 2015 року. Адже звільнення відбулось у відповідності до її волевиявлення та на підставі норм спеціального законодавства, яке регулює порядок проходження та звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, й відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Посилання позивача на те, що її було звільнено у період перебування у відпустці по вагітності та пологах, відхиляється судом, адже відповідно до пунктом 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» дана обставина не є перешкодою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до цього Закону.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби.

Оскільки умовою поновлення на службі з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, згідно пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, є незаконне звільнення, чого колегією суддів не встановлено, відсутні підстави також для задоволення відповідних вимог позивача.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області скасовані всі штати й скорочені усі посади, а тому поновити позивача на посаду слідчого слідчого відділення Уманського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, яка на даний час не існує й не передбачена штатом неможливо.

Стосовно посилання позивача на те, що, усупереч положенням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», її не було призначено на посаду в поліцію, при тому, що нею виявлена відповідна згода на переведення, колегія суддів зазначає, що належним способом захисту даного права позивача є оскарження бездіяльності органу Національної поліції щодо вчинення дій (прийняття рішення) (що не є предметом даного спору), спрямованих на її призначення, а не оскарження її звільнення з органів внутрішніх справ.

З приводу обов'язку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області нарахувати й виплатити позивачу допомогу по догляду по вагітності та пологам, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту, зокрема, у зв'язку з вагітністю та пологами визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 частини першої статті 20 цього Закону передбачено, що за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності надається такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Отже, зазначений закон установлює гарантію працюючих громадян щодо їх соціального захисту, в тому числі матеріальне забезпечення на період відпустки по вагітності та пологах, яка є компенсацією втрати заробітної плати (доходу).

Як установлено судом та не заперечується сторонами, допомога по вагітності та пологах нараховувалась та виплачувалась позивачу до 06 листопада 2015 року, тобто до її звільнення. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до чинного законодавства, і починаючи з 07 листопада 2015 року вона не працює й не має права на отримання заробітної плати, відсутні обставини, які є передумовою виплати допомоги по вагітності та пологам.

Тому, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що, частково задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Тому, на підставі пункту 3 статті 198 та пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволених позовних вимог, з ухваленням нового в цій частині рішення - про відмову у їх задоволенні. А в решті оскаржуване судове рішення слід залишити без змін відповідно до пункту 1 статті 198 та статті 200 Кодексу.

Як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2016 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, яка становить 1102,40 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області №312 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ, поновлення її на посаді слідчого слідчого відділення Уманського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та зобов'язання цього Управління нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах за період з 07 листопада 2015 року по 24 січня 2016 року.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 у вказаній частині відмовити.

У решті постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (і.к. 08592537, адреса: 18002, Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Смілянська, будинок 57) до Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1102 (одна тисяча сто дванадцять) гривень, 40 коп.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.