Справа № 804/207/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2016 р. Справа № 804/207/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіЗахарчук-Борисенко Н. В. Борисенко П.О. Турової О.М.
при секретаріТатаренко Ю.В.
позивача представників відповідача 1 представника відповідача 2 свідкаОСОБА_5 Міщук Н.П., Горан Ю.М., Афанасенко К.В., ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Прокуратури Дніпропетровської області, Генеральної Прокуратури України про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивач зазначає, що Прокуратура Дніпропетровської області не уповноважена проводити дисциплінарні провадження, оскільки за нормами статті 44 Закону України "Про прокуратуру" таке провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. З огляду на викладене позивач вважає дії відповідачів 1,2 протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, тому позовні вимоги, на його думку, підлягають задоволенню, а оскаржуваний наказ - скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2016 року відкрито провадження у справі № 804/207/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року викликано свідка ОСОБА_9 для допиту у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року відмовлено у задоволенні усного клопотання про відвід колегії суддів.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачів 1, 2 надали до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначили, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства та не підлягає скасування, а вимоги позивача безпідставні та не підлягають задоволенню.
Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Генерального прокурора України №1728к від 25.12.2014 позивача призначено прокурором Петриківського району Дніпропетровської області строком на 5 років.
Службове розслідування (перевірку) призначено та проведено на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 198 від 25.11.2015, що відповідає вимогам частини 2 статті 11 Закону, якими визначено повноваження керівника регіональної прокуратури видавати накази з питань, які належать до його адміністративних повноважень.
В судовому засіданні позивач зазначив, що скориставшись правами, передбаченими статтею 63 Конституції України від надання пояснень з приводу вчиненого проступку у ході службового розслідування він відмовився, що зафіксовано у висновку службового розслідування та долучено власноручно написану заяву від 08.12.2015. Водночас з приводу позаслужбових стосунків, у тому числі із ОСОБА_10, ОСОБА_5 надав пояснення Генеральному прокурору України 15.12.2015.
Допитаний у судовому засіданні свідок, попередньо повідомлений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав, слідчий в особливо важких справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 підтвердив суду той факт, що він дійсно відвідував у слідчому ізоляторі в м. Києві ОСОБА_5 та опитував позивача, проте, як вже зазначав позивач, від надання пояснень з приводу вчиненого проступку у ході службового розслідування він відмовився.
Крім того, 15.12.2015, перебуваючи в Київському СІЗО свідок ОСОБА_9 у присутності двох запрошених понятих надав ОСОБА_5 для ознайомлення висновок службового розслідування.
Під час службового розслідування (перевірки), яке проведено незалежно від досудового розслідування у кримінальному провадженні, підтверджено саме факт вимагання ОСОБА_5 неправомірної вигоди від ОСОБА_10
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Регулювання правового становища осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ здійснюється відповідно до спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ", затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний Статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114) відомчих наказів, постанов, інструкцій та інших.
Частиною 1 статті 1 Закону № 3460-IV встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Статтею 7 Дисциплінарного Статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.
Стаття 14 Дисциплінарного Статуту встановлює процедуру, строки, підстави та форму накладення адміністративного стягнення.
Згідно з частиною 4 статті 14 Дисциплінарного Статуту, порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.
Частиною 7 статті 13 Дисциплінарного Статуту передбачено, що таке дисциплінарне стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, накладається начальником, якому надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ.
Відповідно до частини 2 статті 16 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України №123 від 28.11.2012, прокурор має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.
Згідно з частинами 1, 3 статті 18 даного Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.
Відповідно до Присяги працівника прокуратури працівник прокуратури, серед іншого, зобов'язаний сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню законності та правопорядку, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.
Згідно з частиною 2 статті 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.
Відповідно до пункту 3.7. наказу Генерального прокурора України № 17гн від 22.09.2014 "Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України" за порушення прокурором або слідчим Присяги працівника прокуратури необхідно невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури.
Відповідно до висновку службового розслідування встановлено порушення Присяги працівника прокуратури, грубі порушення вимог Закону України "Про прокуратуру", правил прокурорської етики та поведінки працівника прокуратури, вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликають сумніви в його об'єктивності, неупередженості, чесності та непідкупності з боку прокурора Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_5
Всі вимоги зазначеного законодавства свідчать про те, що працівники прокуратури, які входять в склад комісії щодо проведення службового розслідування відносно інших працівників прокуратури для встановлення порушень Закону України "Про прокуратуру", правил прокурорської етики та поведінки працівника прокуратури мають право складати та затверджувати висновки за результатами службового розслідування (перевірки) та діють відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що сам висновок за результатами службового розслідування (перевірки) не несе жодних правових наслідків та у разі незгоди особи відносно якої складено та затверджено висновок, вона має право оскаржити наказ, який видано посадовою особою за результатами зазначеного висновку.
Оскільки колегією суддів встановлено, що дії працівників прокуратури в частині складання та затвердження висновку службового розслідування (перевірки) є правомірними, позовна вимога ОСОБА_5 про визнання протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області в частині складання та затвердження висновку від 09.12.2015 за результатами службового розслідування (перевірки) за фактом вимагання неправомірної вигоди прокурором Петриківського району Дніпропетровської області молодшим радником юстиції ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.
Таким чином, службовим розслідуванням, яке проведено незалежно від досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлено, що позивачем вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури і викликає сумніви в його об'єктивності, неупередженості, чесності та непідкупності, а саме: встановлено факт позаслужбових стосунків ОСОБА_5 із ОСОБА_10 та подальшого отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10
За результатами перевірки встановлено, що позивач з використанням свого службового становища, вступив у позаслужбові стосунки з ОСОБА_10, тим самим порушив вимоги статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, відповідно до якого, працівники прокуратури повинні додержуватись особистої дисципліни, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, повинні особисто суворо додержуватись вимог закону, сприяти повазі до законів, норм та правил суспільного життя.
Таким чином наведені норми законодавства та встановлені службовим розслідуванням обставини засвідчують, що позивачем вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури. Цей проступок належним чином зафіксовано, йому надано вичерпну оцінку в ході проведення службового розслідування, за результатами якого до ОСОБА_5 застосовано один з видів дисциплінарної відповідальності - звільнення з позбавленням класного чину.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України №39 дк від 17.12.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5" колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні ОСОБА_5 неодноразово було запитано про поновлення на посаді, проте позивач не виявив бажання щодо поновлення на посаді в органах прокуратури та не заявляв відповідних позовних вимог.
У разі визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, позивача буде автоматично поновлено на посаді прокурора Петриківського району Дніпропетровської області, про що, як вже зазначалося, позивачем не було виявлено ані бажання, ані заявлено позовних вимог.
Стосовно позовної вимоги про зобов'язання уповноваженої особи Генеральної прокуратури України розірвати трудовий договір про публічну службу, укладений з ОСОБА_5 (Наказ № 1728-к від 25.12.2014 року) та здійснити всі необхідні дії пов'язані з виконанням цього обов'язку передбачені п. 1 ч. 1 ст. 40 (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу), ст. 47 Кодексу законів про працю України, пунктом 9 ч.І ст. 51, ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» і видати ОСОБА_5 трудову книжку в належному вигляді у день звільнення, що передбачено ст. 47 Кодексу законів про працю України, п. 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту населення України № 58 від 29.07.1993 року) та провести повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України згідно з приписами якої, у разі затримки видачі трудової книжки, виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»), колегія судів відмовляє у задоволенні даної вимоги посилаючись на наступне.
У судовому засіданні позивач зазначив, що 26.11.2015 на адресу Генеральної прокуратури України подано заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.4 ст.36 (з ініціативи працівника) Кодексу законів про працю України, п. 7 ч.1 ст. 51, ст. 56 Закону України «Про прокуратуру».
Зазначену заяву зареєстровано у Генеральній прокуратурі України 30.11.2015 за №337249-15. На час надходження заяви Генеральною прокуратурою України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні від 22.10.2015 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, в ході якого 25.11.2015 його затримано в порядку статті 208 КПК України.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.11.2015 задоволено клопотання слідчого Генеральної прокуратури України про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді втримання під вартою. Крім того, відповідачем стосовно позивача проводилось службове розслідування.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до звільнення і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого статті 38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом нього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.
З огляду на викладене підстави для звільнення ОСОБА_5 відповідно до статті 38 КЗпП України відсутні.
Стосовно посилань позивача про звільнення із займаної посади з 14.12.2015 у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури на підставі статті 49-2 КЗпП України, пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", колегія суддів зазначає наступне.
У рейтинговому списку кандидатів на посади прокурорів вказаної місцевої прокуратури ОСОБА_5 посів 21 місце та міг бути за його згодою призначений на посаду прокурора цієї місцевої прокуратури, оскільки успішно пройшов тестування на посаду прокурора місцевої прокуратури.
За таких обставин підстави для звільнення позивача у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону) відсутні, а тому, відповідний наказ Генерального прокурора України не видавався.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідачів, якими доведено суду обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позовні вимоги, колегія суддів дійшла до висновку що вимоги позивача є не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Прокуратури Дніпропетровської області, Генеральної Прокуратури України про визнання протиправними дій, скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2016 року.

Головуючий суддя (підпис) Суддя (підпис) Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 04.04.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко П.О. Борисенко О.М. Турова Н.В. Захарчук - Борисенко В.В.Кухар