Справа № 813/5278/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Справа № 876/2009/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року за наслідками судового контролю за виконанням судового рішення у справі №813/5278/14 за позовом ОСОБА_2 до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Обласна МСЕК №3 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. адміністративний позов ОСОБА_2 до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи Обласна МСЕК №3 (далі-МСЕК) задоволено частково: визнано протиправним і скасовано акт огляду МСЕК серії 10ААВ № 705700 від 17.07.2014р. в частині причини інвалідності - загальне захворювання; зобов'язано МСЕК переглянути рішення в частині причини інвалідності ОСОБА_2; визнано протиправним і скасовано акт огляду МСЕК серії 10ААВ №705700 від 17.07.2014р. в частині встановлення інвалідності ОСОБА_2 на строк до 1 липня 2016 року з датою чергового переогляду - 11.06.2016 р.; зобов'язано МСЕК переглянути рішення в частині встановлення строку інвалідності, шляхом перегляду ОСОБА_2 групи інвалідності без строку переогляду; зобов'язано МСЕК подати суду у місячний строк звіт про виконання даної постанови суду після набрання такою законної сили.

12.02.2016р. ОСОБА_2 подано клопотання до суду про накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту.

Відповідачем подано звіт за вих. № 76 від 26.02.2016р. про виконання постанови суду від 06.10.2014р., в якому зазначено, що на виконання постанови суду відповідачем 10.12.2015р. листом №770 скеровано мед-експертну справу ОСОБА_2 до Центральної МСЕК МОЗ України. 25.02.2016р. мед-експертна справа ОСОБА_2 надійшла до відповідача. 26.02.2016р. проведено повторну медико-соціальну експертизу в частині причини інвалідності та в частині строку інвалідності ОСОБА_2, про що 26.02.2016р. складено акт №390/10 огляду медико-соціальною експертною комісією. Рішенням комісії, після детального вивчення та дослідження медичної документації, огляду ОСОБА_2 лікарями комісії 26.02.2016р. вирішено, що причиною інвалідності ОСОБА_2 є загальне захворювання та ІІ група інвалідності, яка була встановлена на строк до 01.07.2016р. підтверджена. В акті огляду ОСОБА_2 від 02.12.2015 - 26.02.2016 року чітко описаний медико-соціальний анамнез, дані спеціалістів, основний діагноз, супутній діагноз, обґрунтування експертного рішення.

29.02.2016р. ОСОБА_2 подано доповнення до клопотання про накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту від 12.02.2016р., в якому позивач не погоджується з поданим звітом про виконання судового рішення, просить відмовити в прийнятті звіту відповідача, за наслідками невиконання судового рішення в черговий раз встановити новий строк подання звіту щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. та накласти на керівника відповідача штраф у розмірі 41 340 грн., половину суми штрафу стягнути на користь позивача, іншу половину - до Державного бюджету України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р. в задоволенні клопотання позивача від 12.02.2016р. та доповнення до клопотання від 29.02.2016р. про накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту відмовлено, прийнято звіт відповідача №76 від 26.02.2016р. про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2014 року у справі № 813/5278/14.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р., відмовити в прийнятті звіту №76 від 26.02.2016р., за наслідками невиконання судового рішення в черговий раз встановити новий строк подання звіту щодо виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. та накласти на керівника відповідача штраф у розмірі 41 340 грн., половину суми штрафу якого стягнути на користь позивача, іншу половину - до Державного бюджету України. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з оскаржуваної ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016р. суд першої інстанції фактично виходив з тих самих обставин та доказів, які були оцінені та встановлені судовим рішенням та скасовані ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2015р. у справі №876/303/15. Суд першої інстанції не надав належної оцінки долученій постанові Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2015р., яка набрала законної сили 29.12.2015р. у справі №813/5756/5 за позовом ОСОБА_2 до ВДВС ЛМУЮ про визнання протиправними дій, скасування постанов та зобов'язання до вчинення дій. Як вбачається з звіту відповідача від 26.02.2016р., підстав для зміни причини інвалідності немає, так як документів, що підтверджують настання інвалідності до 18 років хворий не надав. Тобто звіт, з яким погодився суд першої інстанції, ґрунтується не на виконанні судового рішення, де зазначено, що відсутність документів про хворобу до 18 річного віку позивача не може бути підставою у відмові встановлення причин інвалідності з дитинства. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не звернув увагу на порушення процедури відповідачем щодо проведення огляду позивачу 26.02.2015р., оскільки відповідачем не надано довідки про інвалідність на виконання постанови від 06.10.2014р., а фактично залишено без змін скасований судом акт огляду МСЕК серії 10 ААВ №705700, що суперечить виконанню судового рішення. Таким чином, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню та постановленню нової ухвали.

В судовому засіданні позивач та представник позивача апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні клопотання та приймаючи звіт відповідача №76 від 26.02.2016р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем по суті виконано постанову суду, а саме 26.02.2016р. проведено повторну експертизу, про що складено відповідний акт. Суть рішення відповідача від 26.02.2016р., що підстав для зміни причини інвалідності із «загального захворювання» на «інвалід дитинства» та встановлення групи інвалідності без строку переогляду не має, не є предметом судового контролю.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Найважливішим результатом здійснення правосуддя адміністративними судами є ухвалення судового рішення. Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним виконанням судового рішення суд у резолютивній частині рішення суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.1 ст.267 КАС України)

Положенням ст.267 КАС України кореспондують положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163, абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

За наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення ст. 267 КАС України передбачає або встановлення нового строку для подання звіту, або накладення штрафу на керівника установи, відповідального за виконання судового рішення.

КАС України не містить вимог до форми звіту про виконання рішення. Проте, на думку колегії суддів, він повинен бути викладений у письмовій формі і містити: реквізити судового рішення, яке повинно бути виконане, стан його виконання (виконане повністю, частково, не виконане), повний перелік дій суб'єкта щодо виконання цього рішення, причини невиконання, якщо рішення виконано не повністю або не виконано. До такого звіту належить додати копії документів, які б підтверджували інформацію, викладену у звіті.

Враховуючи, що звіт подається на підтвердження належного виконання постанови адміністративного суду, колегія суддів вважає, що зміст звіту повинен відображати чітке та повне виконання вимог судового рішення, з врахуванням всіх обставин, встановлених судом та відображених у мотивувальній частині рішення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

При прийнятті постанови від 06.10.2014р. у справі №813/5278/14, на виконання якої подано звіт №76 від 26.02.2016р., Львівським окружним адміністративним судом встановлено наступне: «Судом не враховуються заперечення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування акту медико-соціальної експертизи відповідача щодо предмету спору, оскільки заперечення відповідача ґрунтуються лише на змісті п. 14 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, однак відсутність документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку не може буди безумовною підставою для висновку відповідача про те, що вада серця позивача не є вродженою.

На думку суду обставини, що позивач служив в збройних сила та в органах внутрішніх справ, не спростовують факту того, що у позивача вроджена вада серця. Наявними у справі доказами а саме: направленням на медико-соціальну експертну комісію, витягом з історії хвороби, витягами з медичної карти, консультацією кардіохірурга, роз'ясненням повністю підтверджується що вада серця позивача є вродженою.

…У разі відхилення певних обставин висновки відповідача повинні бути мотивованими. Лише відсутність у позивача документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку не є справедливим застосування норми права, оскільки підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою. Обставина щодо вродженої вади серця позивача відповідачем не досліджувалась.»

Зі змісту звіту відповідача №76 від 26.02.2016р. вбачається, що після детального вивчення та дослідження медичної документації, огляду ОСОБА_2, лікарями комісії 26.02.2016р. вирішено, що причиною інвалідності ОСОБА_2 є загальне захворювання та ІІ група інвалідності, яка була встановлена на строк до 01.07.2016р. підтверджена. При цьому, вказано, що ОСОБА_2 проходив строкову службу в Збройних силах та в період з 26.03.2001р. по 06.02.2006р. службу в правоохоронних органах, що свідчить про те, що він проходив медичну комісію, був здоровий та придатний за станом здоров'я до служби в Збройних силах та правоохоронних органах.

В свою чергу в акті №390/10 від 26.02.2016р. зазначено, що хворим (ОСОБА_2.) не представлено нових медичних документів про виникнення захворювання серцево-судинної системи до 18-ти річного віку.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (аб. 1 п.п. 3.2 п. 3, аб. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

У справі «Горнсбі проти Греції» рішення від 19 березня 1997 року Суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Європейський суд з прав людини також зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

На підставі комплексного аналізу положень КАС України, контексту рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. у даній справі, акта №390/10 огляду МСЕК від 26.02.2016р. та змісту звіту про виконання постанови суду №76 від 26.02.2016р. колегія суддів приходить до переконання, що поданий відповідачем звіт про виконання рішення суду не можна вважати таким, що забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури та відповідає принципу адміністративного судочинства «обов'язковість судових рішень».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданому відповідачем звіту про виконання постанови, оскільки такий подано без врахування обставин справи та висновків суду, викладених у рішенні від 06.10.2014р. у даній справі, а тому клопотання позивача в частині встановлення нового строку подання звіту підлягає задоволенню.

Водночас, стосовно вимоги ОСОБА_2 про накладення штрафу на керівника відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до приписів ст.267 КАС, України за наслідками розгляду звіту суд має право накладати штраф на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови.

Необхідними передумовами для накладення штрафу у порядку судового контролю за виконанням судового рішення є як встановлення факту його невиконання повністю або частково, так і причин такого невиконання.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що вказана стаття передбачає саме право суду, а не обов'язок накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, а тому з врахуванням вищевикладених обставин колегія суддів в цій частині клопотання ОСОБА_2 відмовляє.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та постановлення нового рішення про задоволення клопотання частково.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 199, 202, 205, 206, 212, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року за наслідками судового контролю за виконанням судового рішення у справі №813/5278/14 скасувати та постановити нову, якою клопотання ОСОБА_2 про накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту від 12.02.2016р. з врахуванням доповнення до клопотання від 29.02.2016р. задовольнити частково.

Відмовити Львівському обласному центру медико-соціальної експертизи Обласна МСЕК №3 у прийняті звіту №76 від 26.02.2016р. про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. №813/5278/14.

Зобов'язати Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи Обласна МСЕК №3 подати суду звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014р. №813/5278/14 у строк до 23 травня 2016 року.

В задоволені решти клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 20.04.2016р.