Справа № П/811/473/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/51764/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу прокуратури Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі за позовом Знам'янського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Кіровоградської області до Знам'янської міської ради Кіровоградської області, третя особа - ПАТ «Кіровоградавтотранс», про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Знам'янський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Кіровоградської області (надалі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Знам'янської міської ради Кіровоградської області (надалі - Рада, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради від 24 січня 2014 року № 1223 про відмову в задоволенні подання прокурора;

- визнати протиправною бездіяльність Ради щодо невжиття заходів цивільно-правового характеру до стягнення з ПАТ «Кіровоградавтотранс» збитків (упущеної вигоди), завданих незаконним, безоплатним використанням третьою особою земельної ділянки, розташованої в м. Знам'янці на Привокзальній площі, 2;

- зобов'язати Раду визначити розмір збитків (неодержаний дохід) відповідно до вимог постанови КМУ від 19 квітня 1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», завданий ПАТ «Кіровоградавтотранс» використанням без правовстановлюючих документів земельної ділянки площею 386,18 кв.м., розташованої за адресою м. Знам'янка, Привокзальна площа, 2.

- зобов'язати відповідача надати спеціалізованому прокурору акт про визначення збитків (неодержаних доходів), завданих третьою особою безоплатним користуванням земельною ділянкою впродовж 2010-2012 років.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 18 вересня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення, прийнявши нове про задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленому пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 грудня 2013 року Знам'янським прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері прийнято постанову № 61, якою постановлено провести перевірку в порядку нагляду за додержанням і застосування законів в діяльності Знам'янської міської ради Кіровоградської області.

Перевіркою встановлено, що рішенням Знам'янської міської ради Кіровоградської області від 22 березня 2011 року №196 внесено зміни та доповнення до пункту 2 абзацу 2 рішення міської ради від 30 листопада 2009 № 1119 «Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради від 20 лютого 2007 року №200», яким ВАТ «Кіровоградавтотранс» надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення приміщення автостанції на умовах оренди строком на 49 років із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення - 386,18 кв. м.

2 серпня 2013 року рішенням Знам'янської міської ради Кіровоградської області № 995, у зв'язку зі зміною назви ВАТ «Кіровоградавтотранс» на ПАТ «Кіровоградавтотранс», внесено зміни та доповнення до пункту 1 абзацу 2 рішення міської ради від 22 березня 2011 року №196 «Про внесення доповнень до рішення міської ради від 30 листопада 2009 року №1119 «Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради від 20 лютого 2007 року №200» та надано згоду ПАТ «Кіровоградавтотранс» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення приміщення автостанції на умовах оренди строком на 49 років із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення - 386,18 кв. м.

Також перевіркою встановлено, що станом на 18 грудня 2013 року ПАТ «Кіровоградавтотранс» використовує земельну ділянку під розміщення автостанції по Привокзальній площі, 2 м. Знам'янка, без правовстановлюючих документів та затягує процес оформлення правовстановлюючих документів, що призвело до недоотримання коштів від оренди зазначеної земельної ділянки Знам'янською міською радою за період 2010-2012 років.

1 грудня 2013 року за результатами проведеної перевірки Знам'янський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері виніс подання №2-3368 про усунення порушень вимог законодавства, в якому вимагалось, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», створити комісію та визначити збитки (неодержаний доход) від використання ВАТ «Кіровоградавтотранс» без правовстановлюючих документів земельної ділянки із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею, 386,18 кв. м по Привокзальній площі,2, м. Знам'янка у 2010-2012 роках.

24 січня 2014 року рішенням Знам'янської міської ради № 1223 Знам'янському прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері відмовлено в задоволенні вищезазначеного подання

Не погоджуючись із рішенням Ради, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що Знам'янський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері за результатами перевірки для відшкодування завданих збитків помилково застосував неналежний нормативно-правовий акт і обрав невірний спосіб захисту прав і інтересів держави в суді.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено,що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року N 963 (надалі - Методика) передбачено, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 року N 1619.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор у своєму поданні зобов'язав Раду створити комісію та визначити збитки (неодержаний доход) від використання без правовстановлюючих документів земельної ділянки із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, дані розрахунки збитків повинні здійснюватись відповідним державним органом, а не відповідачем.

Окрім того, згідно з пунктом 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року N 284, (надалі - Порядок № 284) яким позивач обґрунтовував своє подання, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Отже, законодавцем передбачено створення вищенаведених комісій саме міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад, однак розмір самих збитків визначається вже створеними комісіями, до складу яких, зокрема, входять представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів.

Окрім того, згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції від 12 жовтня 2013 року, що була чинною на момент винесення подання) при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із судами першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач вийшов за межі наданих йому повноважень та обрав невірний спосіб захисту прав та інтересів держави в суді, оскільки встановивши факт використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів він мав право направити вимогу до контролюючого органу до повноважень якого входить визначення розміру збитків, для залучення відповідного спеціаліста для визначення щодо порушень, які були виявлені під час перевірки.

Також необхідно зазначити, що правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля визначає Закон України від 19 червня 2003 року № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (надалі - Закон № 963-IV).

Статтею 1 Закону № 963-IV передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ради № 1119 від 30 листопада 2009 року третій особі надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення автостанції на умовах оренди, тобто для отримання вподальшому відповідного правовстановлюючого документа про надання у користування.

Отже, в даному випадку, враховуючи наявність вищезазначеного рішення Ради, не можна стверджувати про самовільне використання третьою особою земельної ділянки.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України (в редакції від 24 жовтня 2013 року, що була чинною на момент виникнення спірних відносин) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вищенаведений перелік є вичерпним. Однак, в даному переліку відсутня така підстава як користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу прокуратури Кіровоградської області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.