Справа № 320/1105/14-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2016 р. м. Київ К/800/28161/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, третя особа - Служба у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення,

за касаційною скаргою Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року,

встановив:

У лютому 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись в суд з позовом до виконавчого комітету Мелітопольської міської ради і з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28 січня 2014 року № 3/1 «Про ліквідацію дитячого будинку сімейного типу № 1», який створений та функціонував за адресою: АДРЕСА_1, батьки-вихователі ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що сімейний будинок створений на підставі угоди між виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради та батьками-вихователями. Ця угода може бути розірвана лише за згодою сторін, інших варіантів розірвання угоди чи припинення її в односторонньому порядку не передбачено. Зазначали, що на утриманні в будинку знаходяться восьмеро дітей, шість з яких є неповнолітніми, двоє студентами, що також свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 28 січня 2014 № 3/1 «Про ліквідацію дитячого будинку сімейного типу № 1».

У касаційній скарзі виконавчий комітет Мелітопольської міської ради, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що кількість вихованців у будинку не відповідає вимогам чинного законодавства, крім того, сплинуло більше п'яти років після досягнення пенсійного віку молодшим з батьків-вихователів.

У запереченнях на касаційну скаргу позивачі просять залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, з підстав його законності та обґрунтованості.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міськради народних депутатів від 01 серпня 1990 №151 «Про утворення дитячого сімейного будинку» створено дитячий будинок сімейного типу № 1.

Пунктом 1 цього рішення передбачено кількість вихованців у складі 5 осіб, а згідно з пунктом 2 прийнято на роботу керівником-вихователем ОСОБА_7.

03 липня 2006 року між виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради та батьками-вихователями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено угоду № 1 «Про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу», у якій вказано дітей, влаштованих до даного дитячого будинку та зазначено, що договір може бути розірваний за згодою сторін.

На підставі абзацу 4 пункту 4, пункту 9, пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 564 «Про затвердження Положення про дитячий будинок сімейного типу», статей 42, 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 28 січня 2014 року виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради прийнято рішення № 3/1, пунктами 1 та 2 якого вирішено ліквідувати дитячий будинок сімейного типу № 1, який створений та функціонував у АДРЕСА_1, батьки-вихователі ОСОБА_4 та ОСОБА_5; припинити дію угоди від 03 липня 2006 року № 1 з відповідними змінами, укладену між виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради та батьками-вихователями, шляхом укладення додаткової угоди про розірвання.

Рішення прийняте у зв'язку з такими обставинами: 13 січня 2014 року сплинуло 5 років після досягнення пенсійного віку молодшим з батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу №1; з 19 грудня 2013 року кількість вихованців не відповідає вимогам чинного законодавства щодо функціонування будинку; двоє вихованців дитячого будинку (ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2) є повнолітніми особами та мають право перебувати на повному державному утриманні в закладі за місцем навчання; від ОСОБА_7 надійшла заява щодо виведення ОСОБА_8 зі складу дитячого будинку у зв'язку з повноліттям.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були законні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про ліквідацію дитячого будинку сімейного типу № 1, оскільки на час його прийняття у будинку залишалось лише двоє неповнолітніх дітей та сплинуло більше п'яти років після досягнення пенсійного віку молодшим з батьків-вихователів дитячого будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позову, апеляційний суд вважав, що укладена між сторонами угода від 03 липня 2006 року № 1 про створення дитячого будинку сімейного типу є діючою, підстави для її припинення відсутні, а тому рішення про його припинення є незаконним та порушує права позивачів як учасників цієї угоди. На момент винесення спірного рішення не існувало згоди позивачів (батьків-вихователів) на розірвання угоди, не існувало судового рішення, яким би було припинено дію, розірвано Угоду № 1 від 03 липня 2006 року, укладену між виконкомом та позивачами (батьками-вихователями). Відповідне рішення відповідача про ліквідацію дитячого будинку сімейного типу не є законодавчо встановленою підставою для припинення дії угоди, отже у даному випадку коли припиненню дії угоди від 03 липня 2006 року № 1 передує рішення відповідного органу про його ліквідацію, то вказана угода про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу залишається діючою.

Згідно із статтею 256-5 Сімейного кодексу України дитячий будинок сімейного типу - окрема сім'я, що створюється за бажанням подружжя або окремої особи, яка не перебуває у шлюбі, для забезпечення сімейним вихованням та спільного проживання не менш як п'яти дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до статті 256-7 Сімейного кодексу України вихованцями дитячого будинку сімейного типу є діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування. Вихованці проживають і виховуються у дитячому будинку сімейного типу до досягнення 18-річного віку, а в разі продовження навчання у професійно-технічному, вищому навчальному закладі I - IV рівнів акредитації - до його закінчення.

Згідно із статтею 256-8 Сімейного кодексу України рішення про створення дитячого будинку сімейного типу приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, на основі типового договору укладається договір про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу. Орган, який прийняв рішення про створення дитячого будинку сімейного типу, зобов'язаний контролювати виконання батьками-вихователями своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей.

Пунктом 1 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 564 (далі - Положення № 564), визначено, що метою створення дитячого будинку сімейного типу є забезпечення належних умов для виховання в сімейному оточенні дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до пункту 4 Положення № 564 на підставі рішення про створення дитячого будинку сімейного типу між батьками-вихователями та органом, який прийняв рішення про його створення, укладається угода за формою згідно з додатком (далі - угода). Дія угоди припиняється у разі, коли в дитячому будинку сімейного типу виникають несприятливі умови для виховання та спільного проживання дітей (важка хвороба батьків-вихователів, відсутність взаєморозуміння з дітьми, конфліктні стосунки між дітьми, невиконання батьками-вихователями обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей), повернення вихованців рідним батькам (опікуну, піклувальнику, усиновителю), досягнення дитиною повноліття, за згодою сторін, з інших причин, передбачених угодою, та за рішенням суду, а також за наявності обставин, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України. У разі припинення дії угоди питання про подальше влаштування вихованців вирішується органом опіки і піклування, який вживає вичерпних заходів влаштування дітей у сім'ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу.

В силу пункту 11 Положення № 564 у разі досягнення пенсійного віку одним з батьків-вихователів час перебування дітей визначається за віком молодшого з батьків. В окремих випадках за згодою сторін дитячий будинок сімейного типу може функціонувати і після досягнення батьками-вихователями пенсійного віку, але не більше ніж протягом п'яти років.

Пунктом 9 Положення № 564 визначено, що ліквідація дитячого будинку сімейного типу здійснюється за рішенням органу, який створив його, або за рішенням суду.

Суди обох інстанцій виходили з того, що ОСОБА_7 12 січня 2009 року досягла пенсійного віку, тобто їй виповнилося 55 років.

Однак суди не врахували і не дали оцінку тій обставині, що Законом України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, встановлено право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Позивачі посилались на те, що станом на час прийняття рішення про ліквідацію у дитячому будинку сімейного типу № 1 перебували на утриманні усього восьмеро дітей: четверо дітей на вихованні та четверо дітей під опікою, у зв'язку з чим вважали, що кількість вихованців відповідає вимогам чинного законодавства щодо функціонування будинку.

Суди не надали оцінку цим доводам позивачів із посиланням на норми чинного законодавства та не встановили, чи знаходження особи під опікою є тотожним перебуванню на утриманні, оскільки це має значення при встановленні кількості вихованців у дитячому будинку, необхідної для його функціонування.

Згідно з частиною 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (частина друга статті 227 КАС України).

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, повно і всебічно встановлених обставинах справи, їх належній правовій оцінці, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, так як порушення допущені обома судовими інстанціями.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради задовольнити частково.

Скасувати постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В. Ліпський Д.В.