Справа № 806/123/16
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м.Житомир справа № 806/123/16

категорія 11.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Захарченко О.Є.,

за участю: позивача,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про визнання дій неправомірними.,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить визнати неправомірними дії Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції щодо доступу 25.12.2015 біля 17 год. 30 хв. до робочого місця адвоката ОСОБА_1, розташованого за адресою: 10002, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська 67, до адвокатської таємниці та її розголошення шляхом опису, перевірки наявних документів та опечатування майна, яке належить адвокату та знаходження на робочому місці адвоката невідомих осіб, зокрема працівників поліції, без відповідного допуску.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що нехтуючи повідомленням на дверях офісу адвоката, де здійснює адвокатську діяльність, грубо порушуючи вимоги ч.3 ст.22, п.п.4,6 ч.1, ч.2 ст.23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", використовуючи відсутність адвоката на робочому місці, працівники Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції здійснили доступ до робочого місця адвоката ОСОБА_1, до адвокатської таємниці та її розголошення шляхом опису, перевірки наявних документів та опечатування майна, яке належить адвокату та знаходження на робочому місці адвоката невідомих осіб, зокрема працівників поліції, без відповідного допуску.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що приміщення, яке займав позивач, підлягало звільненню на підставі наказу Господарського суду в порядку виконавчого провадження.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові доказі по справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів, адресою робочого місця адвоката ОСОБА_1 є м.Житомир, вул.В.Бердичівська 67 (а.с.5).

Як вбачається із договору, укладеного 15.07.2012 між ОСОБА_1 (орендар) та Кооперативом "Ритм" в особі директора Білика К.М. (орендодавець), позивач отримав у безоплатне тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення площею 123,4 кв.м, яке розташоване в будинку № 67 по вул. В.Бердичівська м.Житомир для здійснення адвокатської діяльності строком на 11 календарних місяців (а.с.22-23).

В свою чергу, приміщення площею 123,7 кв.м. по вул. В.Бердичівська 67 в м.Житомир, було орендоване Кооперативом "Ритм" у Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради відповідно до договору оренди нерухомого майна № 1048 від 01.04.2010 та внесених змін до нього від 24.03.2011 (а.с.37-41, 59).

Тобто, фактично Кооператив "Ритм" здав в суборенду частину орендованого ним приміщення ОСОБА_1

16.07.2015 Господарський суд Житомирської області видав наказ №906/645/15, яким зобов'язав Кооператив "Ритм" по виготовленню радіоелектронної апаратури (10002, м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 67, ) звільнити приміщення, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 67, площею 123,7 кв.м. та передати його за актом прийому-передачі орендодавцю - Комунальному підприємству "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради (10014, м. Житомир, вул. Щорса, 4, ) та балансоутримувачу - Комунальному підприємству "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №16" (10002, м. Житомир, вул. Шевченка, 24, ) (а.с.54).

На виконання вказаного наказу, державним виконавцем Корольовського ВДВС 27.07.2015 відкрито виконавче провадження №48215879 (а.с.55) та 07.10.2015 залучено працівників міліції з метою забезпечення охорони громадського порядку при звільненні приміщення в м. Житомир по вул. В. Бердичівська 67 (а.с.56).

В подальшому, в зв'язку із невиконанням наказу №906/645/15 Господарського суду Житомирської області в добровільному порядку, Корольовським ВДВС направлено вимогу № 27495 учасникам виконавчого провадження, в якій зазначено про проведення виконавчих дій щодо звільнення приміщення 25.12.2015 о 16 год. 30 хв. (а.с.57).

Як вбачається із акту державного виконавця (а.с.64) та акту приймання-передачі приміщення (а.с.66), наказ №906/645/15 виконано в повному обсязі 15.01.2016: звільнено і передано Комунальному підприємству "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради та балансоутримувачу Комунальному підприємству "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №16" приміщення, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. В. Бердичівська, 67, площею 123,7 кв.м.

Постановою від 27.01.2016 виконавче провадження з виконання наказу №906/645/15 Господарського суду Житомирської області закінчено (а.с.67).

Як випливає із викладеного, питання звільнення приміщення по вул. В. Бердичівська 67, частину якого займав ОСОБА_1, вирішувалось в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області №906/645/15.

Досліджуючи правомірність таких дій Корольовським ВДВС, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (у відповідній редакції) (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Закону, виконанню державною виконавчою службою підлягають, в тому числі, накази господарських судів.

За вимогами ч.1, пунктів 4,12,15 ч.3 ст.11, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Статтями 61 та 78 Закону врегульовано порядок передачі стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі та виконання рішення про виселення боржника.

У разі присудження стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням та здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

З огляду на викладені норми та досліджені судом обставини справи, державний виконавець, виконуючи наказ Господарського суду Житомирської області №906/645/15 про звільнення приміщення по вул. В. Бердичівська 67 та передачі його законному власнику, керувався та діяв виключно в межах Закону України "Про виконавче провадження", що спростовує твердження позивача про незаконність дій виконавчої служби щодо доступу до даного приміщення.

В світлі викладеного, необхідно звернути увагу, що відсутність особи в приміщенні, яке підлягає звільненню, на момент проведення виконавчих дій, на що посилається позивач як на одну з підстав неправомірності доступу до його робочого місця, не є перешкодою для їх проведення, більш того, за таких умов державним виконавцем описується наявне майно, що і було зроблено відповідачем та не заперечується позивачем. Закон не містить будь-яких виключень щодо порядку проведення виконавчих дій зі звільнення незаконно займаного приміщення для певних категорій осіб, в тому числі і для адвокатів.

Крім того, необхідно зазначити, що в даному випадку державним виконавцем здійснювався не доступ до робочого місця адвоката ОСОБА_1, а виконувався наказ №906/645/15 про звільнення приміщення по вул. В. Бердичівська 67 від незаконного орендаря - Кооперативу "Ритм", тому доводи позивача в цій частині є надуманими та такими, що не відповідають фактично встановленим обставинам справи.

При цьому, до повноважень відповідача не входило з'ясування таких обставин, як правові підстави перебування інших осіб в незаконно займаному приміщенні в м.Житомир по вул. В. Бердичівська, 67.

З приводу посилання позивача на незаконність дій відповідача щодо розголошення адвокатської таємниці, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату, помічнику адвоката, стажисту адвоката, особі, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правової допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об'єднання, зміст порад, консультацій, роз'яснень адвоката, складені ним документи, інформація, що зберігається на електронних носіях, та інші документи і відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності.

Поняття "розголошення" в свою чергу, включає ознайомлення зі змістом документів, а також усної інформації, що містять адвокатську таємницю, третіх осіб без отримання відповідного дозволу уповноваженої особи на таке розголошення.

Однак, будь-яких доказів, що працівники Корольовського ВДВС здійснили розголошення адвокатської таємниці третім особам шляхом опису наявних документів та опечатування майна при виконанні ними імперативних обов'язків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", до суду не надано.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доказів протиправності дій відповідача надано не було, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 158-163,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В. Чернова

Повний текст постанови виготовлено: 12 квітня 2016 р.