Справа № 815/7245/15
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7245/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретаря судового засідання Соколової М.С.,

за участі:

представника позивача - Капітонова П.П., (за довіреністю),

представника відповідача - Караханян А.М., (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» до державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» (далі ТОВ «Катадин-ЕкоТехн», позивач) звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі відповідач) про:

- визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 07.12.2015 року №;

- визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 07.12.2015 року №;

- визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 07.12.2015 року №;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що засобами поштового зв'язку 15.12.2015 року ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» отримало податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі міста Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 07.12.2015 року №, №, №, згідно яких платнику податків збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток на суму 45191 гривень (30127 грн. за основним платежем та 15064 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), з податку на додану вартість на суму 62514 гривень (41676 грн. за основним платежем та 20838 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 30418 гривень за період - лютий 2015 року.

Згідно викладеного у вищезазначених рішеннях, державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області вони були винесені на підставі акту перевірки № 109/22-213/32086838 від 23.09.2015 року.

Позивач, з посиланням на ст.73, п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.198.3 ст.198, Податкового кодексу України, постанову КМУ від 27.12.2010 року №1232 «Про затвердження Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», п.11.1 «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року №363, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», «Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 28.05.1995 року №88, ст.174 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 202, 204 Цивільного кодексу України, Постанову Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9, лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестбеґа тасі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», «Фодченко та Лозенко проти України», не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки та винесеним на його підставі рішенням, та вважає дані ППР протиправним та таким, що підлягають скасуванню.

Так, зокрема, позивач зазначає, що службова інформація, сформована іншим податковим органом, висновок якої, на думку позивача, відповідач умисно цитує в акті перевірки, не може бути підставою для винесення оскаржуваних позивачем рішень, а тому, винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на підставі такої інформації, є неправомірною дією відповідача, необґрунтованою належними та допустимими доказами доведення. Відповідач, як вказує у своєму адміністративному позові позивач, обґрунтував оскаржувані рішення виключно суб'єктивною думкою перевіряючих осіб, яка не підтверджена письмовими доказами.

Окрім того, позивач зазначає, що зважаючи на набрання законної сили рішеннями суду про визнання неправомірними та скасування винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень у справах №815/1679/15 та 815/282/14, відповідачем неправомірно застосовано ставку 50 відсотків від розміру суми нарахованих зобов'язань, оскільки у даному випадку відсутні підстави для застосування до позивача приписів п.123.2 ст.123 ПК України, щодо повторного визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання. З огляду на викладене, на думку позивача, посилання відповідача на факт повторного протягом 1095 днів збільшення контролюючим органом зобов'язання позивачу, не підтверджується письмовими доказами.

У своїх поясненнях (т.2 а.с.71), позивач зазначає, що згідно з реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за 2014 рік, позивачем помилково включено податкову накладну №2 від 02.12.2013 року, отриману від ПП «СОНЕКС», до реєстрів за два звітні періоди: лютий та березень 2014 року, а податкову накладну №8 від 22.07.2014 року, помилково включено до реєстрів за два звітні періоди: березень та грудень 2014 року.

З посиланням на п.86.8 ст.86 ПК України, позивач вказує, що оскаржувані ППР підлягають скасуванню також з тих підстав, що про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» було складено та зареєстровано акт 23.09.2015 року, а оскаржувані рішення прийнято контролюючим органом 07.12.2015 року, тобто після спливу більш ніж двомісячного строку.

За вказаних обставин, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення до адміністративного позову, в яких посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 30127 грн. у тому числі за 2013 рік в сумі 26810 грн., за 2014 рік в сумі 3317 грн., заниження податок на додану вартість всього на суму 41676 грн. у тому числі за жовтень 2013 року в сумі 18247 грн., за листопад в сумі 9974 грн., за березень 2014 року на суму 13455 грн. та завищення від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 30418 грн., за грудень 2014, що в свою чергу призвело до завищення від'ємного за лютий 2015 року на суму 30418 грн. (т.1 а.с.138-142).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в адміністративному позові та в письмових поясненнях.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених в запереченнях на адміністративний позов.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн», (код за ЄДРПОУ 3208638), зареєстроване як юридична особа рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №0356796Ю0021148 25.07.2002 року за №0016417. Місцезнаходження позивача за адресою: 65031, м. Одеса, вул. Боровського, 33. ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» 30.07.2002 року взято на податковий облік в органах державної податкової служби за №1949 та перебуває на обліку у ДПІ у Малиновському районі м. Одеса ГУ ДФС в Одеській області, в період, що перевірявся позивач був платником податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб та з 01.04.2015 року - єдиного податку.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п.77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, органи державної податкової служби, як контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків пп. 20.1.4. п. 20.1. ст.20 ПК України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п. 75.1.2 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 09.09.2015 №1076, №1077, №1078 виданих ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області згідно з пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп. 78.1.11 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, на підставі наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 09.09.2015 №891 виданого ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, проведена позапланова документальна виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн», код за (скорочена назва ТОВ «Катадин-ЕкоТехн») з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, по податку на додану вартість за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року відповідно до затвердженого плану перевірки.

Як зазначено в акті перевірки та не спростовувалось представником позивача, перевірка проводилась з відома директора ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» Семикіна Олега Олександровича та в присутності головного бухгалтера Клесто Наталії Федорівни.

За результатами вказаної перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області складено акт перевірки від 23.09.2015 року №109/22-213/32086838 (т.1 а.с.18-58), яким встановлено порушення позивачем: пп.139.1.1, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 30127 грн. у тому числі за 2013 рік в сумі 26810 грн., за 2014 рік в сумі 3317 грн.; п.198.3, п.198.6 ст.198, абз.9 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 41676 грн. у тому числі за жовтень 2013 року в сумі 18247 грн., за листопад в сумі 9974 грн., за березень 2014 року на суму 13455 грн. та завищення від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 30418 грн., за грудень 2014, що в свою чергу призвело до завищення від'ємного за лютий 2015 року на суму 30418 грн.

На підставі даного акту ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, 07 грудня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 62540,00 грн., з яких: 41676,00 грн. - за основним платежем та 20838,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (т.1 а.с.15);

- №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 30418,00 грн. за порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (т.1 а.с.16);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 45191,00 грн., з яких: 30127,00 грн. - за основним платежем та 15064,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за порушення пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (т.1 а.с.17).

До вказаних податкових повідомлень-рішень, ДПІ складено розрахунок штрафних (фінансових) санкцій (т.1 а.с.250) .

Не погоджуючись з податковими повідомленням-рішенням ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 07.12.2015 року, № від 07.12.2015 року, № від 07.12.2015 року позивач звернувся до суду з даним позов.

Спірні податкові повідомлення-рішення базуються на викладених в акті перевірки висновках відповідача про порушення позивачем вимог пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.3, п.198.6 ст.198, абз.9 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним.

З акту перевірки вбачається, що під час перевірки досліджувалися господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «НЕРАСОФТ», ПП «СОНЕКС», та ПП «ОЛІМП».

Проведеною документальною позаплановою виїзною перевіркою товариства з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, по податку на додану вартість за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року на підставі наступних документів: виписок з банків, декларацій з податку на прибуток, декларацій з податку на додану вартість, карток особового рахунку, договорів, накладних на відвантаження, актів виконаних робіт, податкових накладних, реєстрів видаткових накладних, реєстрів податкових накладних, товарно-транспортних накладних, даних кореспонденції бухгалтерського рахунку 643 «Податкові зобов'язання», 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 702 «Доходи від реалізації товарів», 644 «Податковий кредит», 311 «Розрахунковий рахунок в національній валюті», 631 «Рахунки з вітчизняними постачальниками», 685 «Розрахунки з іншими дебіторами та кредиторами», 281 «Товари», 92 «Адміністративні витрати», встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 30127 грн. у тому числі за 2013 рік в сумі 26810 грн., за 2014 рік в сумі 3317 грн.; заниження податок на додану вартість всього на суму 41676 грн. у тому числі за жовтень 2013 року в сумі 18247 грн., за листопад в сумі 9974 грн., за березень 2014 року на суму 13455 грн. та завищення від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 30418 грн., за грудень 2014, що в свою чергу призвело до завищення від'ємного за лютий 2015 року на суму 30418 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року встановлено їх завищення всього у сумі 159530 грн. у тому числі за 2013 рік в сумі 141105 грн., за 2014 рік в сумі 18425 грн.

Актом перевірки від 23.09.2015 року №109/22-213/32086838 встановлено, що до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївської області надійшов акт від 18.04.2014 №180/14-03-22-08/38458452 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «НЕРАСОФТ» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків контрагентами-постачальниками за період квітень-жовтень 2013 року та контрагентами-покупцями».

Актом від 18.04.2014 року № 180/14-03-22-08/38458452 (т.1 а.с.145-159), в свою чергу, встановлено, що в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності, реєстраційних документів, звітів та інших документів, встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг). Таким чином, на теперішній час не можливо підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських операцій підприємством ТОВ "НЕРОСОФТ" () з платниками податків контрагентами-постачальниками за період квітень-жовтень 2013 року та контрагентами-покупцями, оскільки даною звіркою не можливо скласти товарний баланс щодо придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг), не можливо дослідити напрям та період використання придбаних товарів (робіт, послуг), реалізованих товарів (робіт, послуг), використаних у власної господарської діяльності та залишків на складі.

Також, в акті перевірки 23.09.2015 року №109/22-213/32086838 вказано, що згідно вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.04.2015 року, засуджено ОСОБА_5 (на якого зареєстровано ТОВ «НЕРАСОФТ») у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27-ч. ст.205 КК України,

Окрім того, актом перевірки встановлено, що до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області надійшли матеріали перевірки від 06.10.2014р. №216/22-4/31414089 «Про результати проведення зустрічної звірки ПП "ОЛІМП" (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку».

В свою чергу актом «Про результати проведення зустрічної звірки ПП "ОЛІМП" (код за ) щодо документального підтвердження господарських відносин із підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку» від 06.10.2014 роу №216/22-4/31414089 (т.1 а.с.160-166) встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст.ст. 135, 138, 187, 198, 201 Податкового кодексу України. Дані, відображені у деклараціях з податку на додану вартість внаслідок операцій з ТМЦ (робіт, послуг), отриманих за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями - не є дійсними. Звіркою не підтверджено операції з купівлі та продажу товарів (робіт, послуг) без фактичної поставки товару (робіт, послуг) ПП "ОЛІМП в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання із контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року

Актом перевірки 23.09.2015 року №109/22-213/32086838 встановлено, що ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» до перевірки не надані підтверджуючі первинні документи, а саме: товарно - транспортні накладні, довіреності на отримання товару.

Згідно з наданими позивачем до перевірки податковими накладними, які виписані ПП «СОНЕКС», податковим органом встановлено, що суми податку на додану вартість за податковими накладними включено до податкового кредиту за :

- лютий 2014 в сумі ПДВ 13455 грн. та березень 2014 року в сумі 13455 грн., відображені у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за лютий та березень 2014 року - тобто двічі.

- за вересень в сумі 26733 грн. та грудень 2014 року в сумі 26733 грн., відображені у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за вересень та грудень 2014 року - тобто двічі.

З огляду на вищенаведені обставини, за результатом документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Катадин-ЕкоТехн" з питань дотримання вимог податкового законодавства по податку на прибуток за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, по податку на додану вартість за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 30.06.2015 року встановлено порушення ТОВ «Катадин-ЕкоТехн»:

- пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 30127 грн. у тому числі за 2013 рік в сумі 26810 грн., за 2014 рік в сумі 3317 грн.;

- п.198.3, п.198.6 ст.198, абз.9 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість заниження всього на суму 41676 грн. у тому числі за жовтень 2013 року в сумі 18247 грн., за листопад в сумі 9974 грн., за березень 2014 року на суму 13455 грн. та завищення від'ємного значення по податку на додану вартість на суму 30418 грн., за грудень 2014, що в свою чергу призвело до завищення від'ємного за лютий 2015 року на суму 30418 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається з матеріалів справи, одними із видів діяльності за КВЕД, який здійснює позивач є: 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.74 - оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (основний); 47.52-роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих матеріалів.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що в межах здійснення своєї господарської діяльності, ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» (Покупець) уклало з ТОВ «НЕРАСОФТ» (Постачальник) договір поставки №0107/02 від 01.07.2013 року із строком дії до 31.12.2013 року (т.1 а.с.180-183).

Пунктами 1.1 та 1.2 вказаного договору визначено, що Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві продукцію, визначену у п.1.2 цього Договору (надалі іменується «продукція»), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію; найменування, одиниця виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються згідно з рахунками-фактурами.

Відповідно до п.2.1 та п.2.2 Договору №0107/02 від 01.07.2013 року визначено, що поставка продукції здійснюється на умовах оплати товару після перевірки якості та кількості відвантажених товарів, але не пізніше 30 днів після дати такого відвантаженням; місце здійснення поставки продукції Постачальника є м.Миколаїв.

Згідно з п.3.1 та п.3.2, ціна за одиницю продукції, що постачається за цим Договором, визначена у рахунку-фактурі; загальна ціна продукції, що постачається складає: 600000,00 грн., у тому числі ПДВ 100000,00 грн.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано:

- податкову накладну №1 від 01.08.2013 року на загальну суму 35144,16 грн., в тому числі ПДВ-5857,36 грн. (т.1 а.с.71-73, 207-209); податкову накладну №2 від 01.07.2013 року на загальну суму 59485,08 грн., в тому числі ПДВ-9974,18 грн. (т.1 а.с.215-218); податкову накладну №3 від 02.07.2013 року на загальну суму 51282,72 грн., в тому числі ПДВ- 8547,12 грн. (т.1 а.с.69-70, 211-212); податкову накладну №4 від 03.07.2013 року на загальну суму 23054,22 грн., в тому числі ПДВ-3842,37 грн. (т.1 а.с.67-68, 219-220);

- видаткові накладні №4 від 03.07.2013 року, №3 від 02.07.2013 року, №2 від 01.07.2013 року, №1 від 01.08.2013 року (т.1 а.с.84-94, 205-206, 210, 213-214, 221);

- розрахунки-фактури №4 від 03.07.2013 року, №3 від 02.07.2013 року, №2 від 01.07.2013 року, №1 від 01.08.2013 року (т.1 а.с.199-202, 195-196).

- товарно-транспортні накладні б/н від 01.07.2013 року, б/н від 01.08.2013 року (т.1 а.с.82-83, 203-204).

- виписки по рахунку за 20.09.2013 року (т.1 а.с.193-194), за 27.08.2013 року (т.1 а.с.197-198);

- сертифікат №007087 (т.1 а.с.226), сертифікати відповідності №UA1.107.0134177-13, №UA1.170.0155186-13 з додатками, №UA1.029.0088310-12, №UA1.170.0155103-13, №UA1.029.0136521-13, №UA1.107.0126713-14, №UA1.177.0034518-13, №UA1.165.0099039-13, №UA1.129.0088310-12, №UA1.007.0030830-14 (т.1 а.с..227-240),

Як вбачається з акту перевірки, суми податку на додану вартість відповідно до вищевказаних податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту за жовтень 2013 року та листопад 2013 року по контрагенту ТОВ «НЕРАСОФТ» та суми валових витрат за вказаними операціями за спірний період позивач відніс до податкових декларацій з податку на прибуток за 2013 рік.

Правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість, а також, віднесення сплачених платниками сум до витрат підприємств з 01.01.2011 року регулюються Податковим кодексом України, веденням бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст.198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до пп.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів(основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках реквізити, що визначені у цьому пункті.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п.14.1.27. п.14.1 ст.14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Склад витрат та порядок їх визнання врегульовано ст.138 ПК України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються з витрат операційної діяльності та інших витрат.

Відповідно до пп.138.1.1. п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.4. ст.138 ПК України визначено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.8. ст.138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 138.8.1. п.138.8. ст.138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

При цьому, як вже зазначено судом, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати підприємства мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, однак, самі по собі документи без реального здійснення операції, за наслідком якої сформовані витрати підприємства, не мають юридичної сили та не можуть бути підставою для формування валових витрат підприємства.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати підприємства мають бути фактично підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та віднесення ним сум до валових витрат.

Тобто, підписання первинних документів, податкової накладної уповноваженою особою на підтвердження фактичного здійснення операцій надає документу юридичну значимість, робить його дійсним та, відповідно, є підставою для виникнення відповідних податкових наслідків за фактично здійсненою господарською операцією.

У той же час, у разі підписання первинного документу (податкової накладної) не уповноваженою особою, такий документ, як юридично дефектний, не створює будь-яких правових наслідків у бухгалтерському та податковому обліку (у вигляді виникнення права на податковий кредит та права на віднесення сплачених у ціні придбаного товару сум до витрат підприємства).

Підписання первинних та податкових накладних не уповноваженими особами позбавляє такі документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту з ПДВ та віднесення сплачених у ціні придбаного товару сум до витрат підприємства.

Відсутність сукупності зазначених чинників, з якими ПК України пов'язує можливість формування платником податків податкового кредиту та віднесення сплачених у ціні придбаного товару сум до витрат підприємства, у т.ч. недоведеність фактичного (реального) виконання операцій, відсутність складених та підписаних уповноваженими особами постачальника первинних документів та податкових накладних на підтвердження фактично вчинених операцій (підписання первинних документів не уповноваженими (невідомими) особами, виключає можливість формування податкового кредиту з ПДВ та віднесення сплачених у ціні придбаного товару сум до витрат підприємства навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою первинних документів (у т.ч. податкових накладних).

Як вже зазначено судом, у якості доказів підтвердження здійснення господарських операцій з постачання товару (сантехнічних виробів) у спірний період між ТОВ "Катадин-ЕкоТехн" та операції з ТОВ «НЕРАСОФТ», позивачем надано до суду в засвідчених копіях: видаткові накладні, розрахунки-фактури; податкові накладні, підписані директором ТОВ «НЕРАСОФТ» ОСОБА_5

Водночас, судом встановлено, що вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.04.2015 року по справі №490/634/15-к (т.1 а.с.142-144), ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27-ч. ст.205 КК України, і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмір 8500 грн. Вказаний вирок набрав законної сили 18.05.2015 року про що свідчить інформації щодо стадій розгляду судових справі, яка міститься на офіційному веб-порталі «Судова влада».

Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_5 в грудні 2012 року, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, в розмірі 800 (вісімсот) гривень, надав згоду ОСОБА_6 зареєструвати на своє ім'я підприємство TOB «НЕРАСОФТ» (); без мети фактичного здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

ОСОБА_5 в подальшому через ОСОБА_6 познайомився з ОСОБА_7, який використовував реквізити TOB «НЕРАСОФТ» в здійсненні незаконної діяльності, яка полягала в документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств - контрагентів.

06 грудня 2012 року ОСОБА_5., бажаючи одержати винагороду за пособництво у створенні фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно та завідомо знаючи, що діяльність TOB «НЕРАСОФТ» буде носити незаконний характер, а саме: здійснення безтоварних операцій, оформлення фіктивних угод без наміру їх подальшого виконання підписав заздалегідь підготовлений протокол №21 установчих зборів учасників TOB «НЕРАСОФТ», згідно якого ОСОБА_5. став одноособовим засновником товариства

06 грудня 2012 pоку ОСОБА_5 у приміщенні приватного нотаріуса Ганченко О М за адресою АДРЕСА_1, з метою втілення своїх намірів, засвідчив своїм підписом Статут TOB «НЕРАСОФТ», затверджений протоколом №1 установчих зборів учасників TOB «НЕРАСОФТ» від 06.12.2014 року.

На підстав підписаних ОСОБА_5 документів, 12.12.2012 року здійснено державну реєстрацію установчих документів TOB «НЕРАСОФТ» у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприсмців реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції за №0023077.

TOB «НЕРАСОФТ» 18.12.2012 року зареєстровано та поставлено на облік, як платник податків в ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ДПС України в Миколаївській області та 01.03 2013 року видано свідоцтво платника податку на додану вартість за №200111595.

06 грудня 2012 pоку ОСОБА_5 підписав документи на відкриття поточних рахунків в ПАТ «КБ «Глобус» (МФО 380526) №419 (українська гривня), №419 (долар США).

У січні 2013 року ОСОБА_5 разом з не встановленою слідством особою прибув на бульвар Лесі Українки у місті Києві та в приміщенні AT «Укрбудінвестбанк» (МФО 380377) підписав документи «щодо відкриття поточного рахунку TOB «НЕРАСОФТ» №8001 (українська гривня). Надалі, в травні 2013 року ОСОБА_5 в AT «Укрбудінвестбанк» були також відкриті поточні рахунки №8001.(долар США), №8001 (евро).

Крім того в червні 2013 року ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7, в приміщенні ПAT «УкрСиббанк» МФО 351005) у м. Одесі підписав документи щодо відкриття поточного рахунку TOB «НЕРАСОФТ» №5900 (українська гривня).

Продовжуючи свою діяльність, у листопаді 2013 року ОСОБА_5 разом з невстановленою слідством особою, прибув до ПАТ АБ «Порто-Франко» (МФО 328180) за адресою: вул. Пушкінська. м. Одеса та підписав документи щодо відкриття поточних рахунків TOB «НЕРАСОФТ», а саме №001 (українська гривня), №0201 (долар США).

Після вчинення необхідних дій які пов'язані з реєстрацією підприємства, всі реєстраційні документи TOB «НЕРАСОФТ». ОСОБА_5 передав невстановленій слідством особі. Таким чином, у грудні 2012р. ОСОБА_5 став фактичним засновником та директором TOB «НЕРАСОФТ», при цьому, фінансово - господарську діяльність TOB «НЕРАСОФТ» не здійснював документів по взаємовідносинам з підприємствами - контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав та не підписував і нікому цього не доручав

Незаконна діяльність TOB «НЕРАСОФТ» полягала у тому, що ОСОБА_7 з також інші невстановлені особи, використовуючи реквізити TOB «НЕРАСОФТ», розрахункові рахунки, та печатку підприємства здійснювали незаконну діяльність яка полягала в документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств - контрагентів, після чого такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам -вигодонабувачам) з метою уникнення від оподаткування, шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення валових витрат з податку на прибуток.

Так, ОСОБА_5, зареєструвавши на своє ім'я TOB «НЕРАСОФТ», підписавши реєстраційні документи та документи, необхідні для відкриття розрахункових рахунків підприємства, не збираючись вести його фінансово-господарську діяльність своїми умисними діями пособничав ОСОБА_7 у незаконній діяльності, а саме у створенні фіктивного підприємства з метою прикриття незаконної діяльності.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч.5 ст.27-ч 1 ст.205 КК України як пособництво у фіктивному підприємництві, тобто пособництво в створенні фіктивного суб'єкта підприємницької діяльності(юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

22 січня 2015 року старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Прокуратури Одеської області Учителем Г.О. та підозрюваним ОСОБА_5 укладено та підписано угоду про визнання винуватості, згідно з якою підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

В силу ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, оскільки вироком Центрального районного суду від 16.04.2015 року по справі №490/634/15-к встановлено, що ОСОБА_5 не здійснював фінансово-господарської діяльності за участю ТОВ «НЕРАСОФТ» та не уповноважував нікого на її здійснення, тобто встановлено факт фіктивного підприємництва за участю ТОВ «НЕРАСОФТ», суд вважає, що зазначені обставини є підставою вважати непідтвердженим первинними документами податковий кредит та віднесені суми до валових витрат, сформовані ТОВ "Катадин-ЕкоТехн" на підставі податкових накладних, виписаних директором ТОВ «НЕРАСОФТ» ОСОБА_5

Суд вважає, що в даному випадку податкові накладні виписані від імені ТОВ «НЕРАСОФТ» невстановленими особами, тобто особами, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридично значимих дій.

Тобто, зважаючи на те, що податкові накладні від імені ТОВ «НЕРАСОФТ» виписані та підписані невстановленими особами, суд приходить до висновку, що надані ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» податкові накладні від імені вказаного підприємства складені в порушення вимог чинного законодавства і тому не можуть слугувати документами, які підтверджують право позивача на включення до податкового кредиту сум ПДВ та сплачених в ціні придбаного товару сум до валових витрат за вказаними податковими накладними.

Зважаючи на викладене, суд погоджується з твердженнями відповідача, викладеними в акті перевірки про заниження ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» податку на прибуток за 2013 рік на суму 26810,00 грн. та про завищення суми податкового кредиту за жовтень 2013 року та листопад 2013 року у розмірі 28221,00 грн.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 17.11.2015 року по справі №2а/3264/11/1070.

Здійснюючи свою господарську діяльність, як вбачається з акту перевірки та не заперечується позивачем, ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» уклало з ПП «СОНЕКС» договір постачання №41 від 22.07.2014 року та договір постачання №160 від 02.12.2013 року. Предметом вказаних договорів є постачання сантехнічних виробів. На поставлені товари (роботи) суб'єктом господарювання - постачальником виписані накладні (акти виконаних робіт, тощо) та податкові накладні: №2 на загальну суму 80733,30,00 грн. у тому числі ПДВ - 13455,55 грн. та №8 від 22.07.2014 року на загальну суму 160400,94 грн., в тому числі ПДВ-26733,49 грн.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту за : -лютий 2014 в сумі ПДВ 13455 грн. та березень 2014 року в сумі 13455 грн., відображені у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за лютий та березень 2014 року; за вересень в сумі 26733 грн. та грудень 2014 року в сумі 26733 грн., відображені у реєстрі виданих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за вересень та грудень 2014 року.

Так, по вищевказаним договорам ПП «СОНЕКС», зокрема, виписано на користь позивача податкові накладні від 02 грудня 201134 року №2 на загальну суму 80733,30,00 грн. у тому числі ПДВ - 13455,55 грн., від 22 липня 2014 року №8 на загальну суму 160400,94 грн. у тому числі ПДВ - 26733,49 грн.

Як встановлено судом з наявних в матеріалах справи реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (т.2 а.с.72-96), які подавались позивачем до декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року, березень 2014 року, вересень 2014 року, грудень 2014 року, при реєстрації зазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем помилково:

- у лютому 2014 рок та у березні 2014 року, тобто двічі, включено до реєстру податкову накладну № 2 на загальну суму 80733,30,00 грн. у тому числі ПДВ - 13455,55 грн.;

- у вересня 2014 року та у грудні 2014 року, тобто двічі, включено до реєстру податкову накладну №8 на загальну суму 160400,94 грн. у тому числі ПДВ - 26733,49 грн.

Водночас, суд зазначає, що позивач під час розгляду даної адміністративної справи не спростував твердження ДПІ про подвійне включення суми ПДВ 13455,55 грн. та 26733,49 грн., до складу податкового кредиту по контрагенту ПП «СОНЕКС» належними доказами.

Таким чином, з огляду на положення приписів п.198.6 ст.198, суд вважає, що позивачем завищено податковий кредит за березень 2014 року на сумку 13455,55 грн. та завищено від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду за грудень 2014 року на суму 26733,49 грн. зв'язку із чим відповідачем правомірно нараховано позивачу грошове зобов'язання з ПДВ у вказаному розмірі за березень 2014 року та зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Разом з цим, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що в межах здійснення своєї господарської діяльності, позивач (Покупець) уклав із приватним підприємством «ОЛІМП» (Постачальник) договір поставки №к01082014/01 від 01.08.2014 року (т.1 а.с.74-77, 176-179) із строком дії до 31.12.2014 року.

Відповідно до п.1.1 та п.1.2 вказаного договору, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві продукцію, визначену у п.1.2 цього Договору (надалі іменується «продукція»), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію; найменування, одиниця виміру та загальна кількість продукції, що підлягає поставці за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються згідно з рахунками-фактурами.

Пунктами 2.1 та пунктом 2.2 Договору №к01082014/01 від 01.08.2014 року визначено, що поставка продукції здійснюється на умовах оплати товару після перевірки якості та кількості відвантажених товарів, але не пізніше 30 днів після дати такого відвантаженням; місце здійснення поставки продукції Постачальника є м. Бровари, вул. Щолківська, буд.11.

Згідно з п.3.1 та п.3.2, ціна за одиницю продукції, що постачається за цим Договором, визначена у рахунку-фактурі; загальна ціна продукції, що постачається складає:840000,00 грн., у тому числі ПДВ 140000,00 грн.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано:

- податкову накладну №113 від 01.08.2014 року на загальну суму 22109,76 грн., в тому числі ПДВ-3684,96 грн. (т.1 а.с.184-186);

- видаткову накладну №РН-0801/04 від 01.08.2014 року на загальну суму 22109,76 грн., в тому числі ПДВ-3684,96 грн. (т.1 а.с.78-79,189-190);

Як вбачається з вказаних первинних документів, позивачем придбавались у його контрагента ПП «ОЛІМП» такі товари, як сантехнічні вироби.

Транспортування вказаної продукції на адресу позивача, згідно умов зазначеного вище договору, здійснювалось на умові самовивозу TOB «Катадин-ЕкоТехн», що підтверджується товарно-транспортною накладною №0108/01 (т.1 а.с.80-81, 187-188), виписаною 01 серпня 2014 року, в якій відображено, зокрема, назву продукції (товару), її кількість, дані водія та транспортного засобу перевізника, пункт навантаження товару: вул. Щолківська, бул.11, м. Бровари, 07400, містяться підписи усіх уповноважених осіб, які дозволи відпуск товару, одержали товар. Також, у товарно-транспортній накладній зазначено, що замовником та вантажоодержувачем є TOB «Катадин-ЕкоТехн», вантажовідправником -ПП «ОЛІМП» автомобільний перевізник - ТОВ «Катадин-ЕкоТехн».

На підтвердження здійснення оплати за поставку товару по вищезазначеному, в матеріалах справи наявна банківська виписка за 24.09.2014 року (т.1 а.с.191) та акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2014 року між ТОВ «Катадин-ЕкоТехн» та ПП «Олімп» (т.1 а.с.192).

Як вбачається з акту перевірки та встановлено судом з матеріалів справи, суми податку на додану вартість відповідно до вищевказаної податкової накладної позивач включив до складу податкового кредиту за періоди серпень 2014 року, що підтверджується додатком №5 до податкової декларації по контрагенту ПП «ОЛІМП» та до складу витрат за 2014 рік (а.с.128-129).

Як вже зазначалось вище, правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях врегульовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

При цьому, статтею 67 ГК України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст.656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договір №к01082014/01 від 01.08.2014 року на поставку товарів укладений у письмовій формі, виконання вказаного договору підтверджується наданими первинними документами, а тому суд робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутку у відповідності до ст. 3 ГК України.

Вищевказаний судом договів поставки №к01082014/01 від 01.08.2014 року, містить всі істотні умови господарського договору відповідно до вимог ст.180 ГК України, у зв'язку з чим, суд вважає, що вказаний договори укладений відповідно до вимог законодавства. Таким чином укладена угоди відповідають загальним вимогам, встановленим Цивільним кодексом України та додержання яких необхідно для чинності правочину.

Проте, незважаючи на наявність всіх первинних документів у позивача щодо здійснення зазначених вище господарської операції з поставки товарів, перевіряючі в акті перевірки зазначають, що до перевірки не надані підтверджуючі первинні документи.

Судом встановлено, що договір №к01082014/01 від 01.08.2014 року в судовому порядку недійсним не визнавався.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що судом правочини не визнавались не дійсними, а в акті перевірки відсутні будь-які належні докази укладення вказаного договору без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та невиконання умов договорів. У будь-якому випадку недійсність правочину повинна бути встановлена судом.

Суд зазначає, що надані до суду первинні документи (податкові та видаткові накладні) по взаємовідносинам позивача з ПП «ОЛІМП», щодо постачання товарів, в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ та суми віднесені до складу витрат відповідає вимогам податкового законодавства.

Згідно з актом від 23.09.2015 року № 109/22-213/32086838 висновки перевіряючого зроблені не на підставі наданих позивачем первинних документах, а лише на підставі інформації відносно контрагентів, отриманої у вигляді акту Ірпінської ДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №216/22-4/31414089 від 06.10.2014 року.

З цього приводу, суд зазначає, що проведення зустрічних звірок органами державної податкової служби регламентовано п.73.5 ст.73 ПК України, Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2010 року № 1232 (далі Порядок №1232), Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011р. № 236 (далі Методичні рекомендації №236).

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається Довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

В свою чергу, вищевказані висновки, викладені у акті Ірпінської ДПІ ГУ Міндоходів у Київській області №216/22-4/31414089 від 06.10.2014 року зроблені без дослідження первинної бухгалтерської документації, що не відповідає вимогам ПК України, Порядку №984, Порядку №1232, Методичним рекомендаціям №236. Відповідно й посилання на ці документи та їх висновки в Акті перевірки відносно позивача, за наявності у нього всіх належних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарської операції, є безпідставним та необґрунтованим.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

При цьому, суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

А отже, позивач правомірно відповідно до податкової накладної № 113 від 01.08.2014 року включив суми :

- податку на додану вартість до складу податкового кредиту за періоди серпень 2014 року у розмірі 3685,00 грн.;

- податку на прибуток до складу витрат у розмірі 3317,00 грн.

Що стосується визначення відповідачем грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) по податку на додану вартість у розмірі 20838 грн. (50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання), та грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) по податку прибуток приватних підприємств у розмірі 15064 грн. (50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання) то таке твердження податкового органу базувалось на вже існуючому порушенні позивачем ст.192, пп.198.1, 198.3 п.198 ст.198 ПК України, в результат чого позивачем занижено податок на додану вартість в липні-серпня 2012 року, лютому, квітні-червні, серпні 2013 року, яке встановлене в акті перевірки №00156/15-32-22-04/32086838/1335/59 від 26.12.2013 року, а також на порушенні позивачем пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток та пю198.3 ст.198 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету, які встановлені в акту перевірки №000006/15-52-22-03/32086838/6/284 від 31.10.2012 року.

Пунктом 123.1 ст.123 Податкового кодексу України передбачено, що при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Так, ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області на підставі акту перевірки від 26.12.2013 №00156/15-32-22-04/32086838/1335/59 вже було прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.01.2014 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 145604,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 36401,00 грн.

На підставі акту перевірки №000006/15-52-22-03/32086838/6/284 від 31.10.2012 року ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області також були прийняті податкові повідомлення-рішення № та № від 06.03.2014 року.

Проте, слід зазначити, що на час розгляду даної справи, правомірність податкового повідомлення-рішення від 15.01.2014 року № було предметом розгляду адміністративної справи №815/282/14, а правомірність податкових повідомлень-рішень № та № від 06.03.2014 року - предметом розгляду адміністративної справи №815/1679/14.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п.п.60.1.4. п.60.1. ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу.

Відповідно до п.60.5. ст.60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2014 року по справі №815/282/14 (т.2 а.с.12-17), яка набрала законної сили 12.09.2014 року, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Катадин-ЕкоТехн" до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання неправомірними дій Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області щодо коригування показників податкової звітності ТОВ "Катадин-ЕкоТехн" з податку на додану вартість за періоди липень-серпень 2012 року та лютий-серпень 2013 року, зобов'язання Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області поновити показники податкової звітності ТОВ "Катадин-ЕкоТехн" з податку на додану вартість за періоди липень-серпень 2012 року та лютий-серпень 2013 року, скасування податкового повідомлення-рішення № від 15.01.2014 року - задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № від 15.01.2014 року.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2014 року по справі №815/282/14 (т.2 а.с.18-21) апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2014 року - без змін.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.02.2014 року по справі №815/1679/14 (т.2 а.с.22-33), яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 року (т.2 а.с.34-38 ) та набрала законної сил 02.12.2014 року, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Катадин-ЕкоТехн" до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено частково та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 06.03.2014 року.

За правилами п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для застосування штрафної санкції в розмірі 50 % в зв'язку з повторністю визначення контролюючим органом протягом 1095 днів суми податкового зобов'язання, натомість як необхідно було застосувати до позивача штрафну санкцію в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Відтак вимоги позивача про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями та про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № в частині визначення грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що:

- податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 3685,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем у розмір 3317,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8364,00 грн.(3317*50%+26810*25%);

- податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № є протиправним та підлягає скасуванню в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 10419,00 грн. (сума визначеного зобов'язання 41676 * 25%).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Катадин -ЕкоТехн» підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Катадин-Еко Техн» - задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати прийняте державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС а Одеській області: податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми завищення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 3685,00 грн.;

Визнати неправомірним та скасувати прийняте державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС а Одеській області: податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем у розмір 3317,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 8364,00 грн.;

Визнати неправомірним та скасувати прийняте державною податковою інспекцією у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС а Одеській області: податкове повідомлення-рішення від 07.12.2015 року № в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Катадин-ЕкоТехн» суми грошового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 10419,00 грн.;

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 25.04.2016 року.

Суддя Вовченко O.A.