Справа № 825/860/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2016 р. м. Київ К/800/23254/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року

у справі № 825/860/13-а

за позовом Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у Чернігівській області; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 19 жовтня 2012 року, № від 19 жовтня 2012 року та № від 19 жовтня 2012 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року, позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 276 000,00 грн. за основним платежем, № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 240 001,00 грн. за основним платежем та 1 566,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а також № від 19 жовтня 2012 року повністю. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» судові витрати в розмірі 2 294,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у Чернігівській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, а постановлені у справі судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 30 червня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 30 червня 2012 року, за результатами якої складено акт № 1954/22/32016315 від 05 жовтня 2012 року.

Перевіркою, зокрема, встановлено порушення підприємством пункту 44.1 статті 44, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10, 201.11 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України), статей 1, 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV), частини 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України з огляду на неправомірне формування даних податкового обліку при придбанні мінерального порошку в Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геліос Трейд», бітуму в Товариства з обмеженою відповідальністю «Бюро Ейнштейн», гранітної продукції в Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвестсервіс» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з урахуванням актів, складених за наслідками вжиття заходів з проведення зустрічних звірок та перевірок контрагентів позивача, в яких зазначено про відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, неперебування названих суб'єктів господарювання за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також викладено думки про здійснення ними діяльності поза межами правового поля.

Крім того, відповідач посилався на пояснення директора ТОВ «Будінвестсервіс» ОСОБА_3, надані співробітникам відділу податкової міліції Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, щодо його непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного товариства, а також наголошував на недоліках представленої позивачем первинної документації.

Поміж іншого, ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у Чернігівській області дійшла висновку про порушення ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» статей 269, 270, 271, 285, 286 ПК України у зв'язку з безпідставним користуванням пільгою зі сплати земельного податку за земельні ділянки, площею 0,82 га та 0,1435 га по вул. Любецька, 5-а, площею 0,0812 га по проспекту Мира, 280, площею 34,9424 га в районі Старого вокзалу (охоронна зона автомобільного мосту), які використовує позивач відповідно до акту № 0007153-15 на право постійного користування землею, без повідомлення податкового органу про наявність таких пільг.

На підставі зазначеного акту перевірки та з огляду на вказані порушення контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 19 жовтня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 276 000,00 грн. (276 000,00 грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 19 жовтня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 241 567,00 грн. (240 001,00 грн. - основний платіж, 1 566,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 19 жовтня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання із земельного податку в розмірі 129 320,76 грн. (110 033,10 грн. - основний платіж, 19 287,66 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Скасовуючи податкові повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 276 000,00 грн. та № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 241 567,00 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне виконання спірних операцій підтверджується належним чином складеними первинними документами; контрагенти позивача на час здійснення відповідних операцій перебували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали статус платників податку на додану вартість; придбані товарно-матеріальні цінності використано ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у власній господарській діяльності; відповідачем не обґрунтовано належним чином та не доведено у встановленому законом порядку факту того, що розглядувані правочини порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону № 996-XIV первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів чи недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Реальність, зокрема, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні товарно-матеріальні цінності отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків з метою, зокрема, з'ясування достовірності пояснень директора ТОВ «Будінвестсервіс» ОСОБА_3, наданих співробітникам податкової міліції.

Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість ТОВ «ТД «Геліос Трейд», ТОВ «Бюро Ейнштейн», ТОВ «Будінвестсервіс» виконати спірні поставки з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів, понесення ними витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

При вирішенні даного спору судами не проаналізовано і критерії, якими керувався позивач при виборі названих суб'єктів господарювання як постачальників, здійснення ним заходів розумної обережності при виборі ТОВ «ТД «Геліос Трейд», ТОВ «Бюро Ейнштейн», ТОВ «Будінвестсервіс» контрагентами, не з'ясовано наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій (зокрема, не перевірено, чи не залучались позивачем зазначені юридичні особи до ланцюгів постачання з метою штучного збільшення ним задекларованих витрат за наявності об'єктивної можливості їх скорочення).

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року.

Так, за правилами підпункту 283.1.4 пункту 283.1 статті 283 ПК України не сплачується податок за землі дорожнього господарства автомобільних доріг загального користування - землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, штучними спорудами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками, шумовими екранами, очисними спорудами і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди, захисні насадження, шумові екрани, очисні споруди; б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, склади, гаражі, резервуари для зберігання паливно-мастильних матеріалів, комплекси для зважування великогабаритного транспорту, виробничі бази, штучні та інші споруди, що перебувають у державній власності, власності державних підприємств або власності господарських товариств, у статутному капіталі яких 100 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі.

З огляду на викладене, а також з урахуванням положень частин 2, 3 статті 31 Закону України від 10 листопада 1994 року № 232/94-ВР «Про транспорт», частини 2 статті 71 Земельного кодексу України, судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель дорожнього господарства, а тому земельний податок за них не сплачується відповідно до статті 283 ПК України.

При цьому колегія суддів вважає, що суди цілком об'єктивно відхилили доводи ДПІ у м. Чернігові ГУ Міндоходів у Чернігівській області про обов'язок підприємства повідомляти контролюючий орган про наявні в нього пільги зі сплати земельного податку, позаяк це не передбачено вимогами ПК України та є проявом надмірного формалізму з боку відповідача.

За наведених обставин та з огляду на вимоги статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 276 000,00 грн. за основним платежем, а також податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 240 001,00 грн. за основним платежем та 1 566,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Міндоходів у Чернігівській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року в частині скасування податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 276 000,00 грн. за основним платежем, а також податкового повідомлення-рішення № від 19 жовтня 2012 року в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 240 001,00 грн. за основним платежем та 1 566,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.