Справа № 826/9220/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2016 року № 826/9220/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Вісмас-Техно»
до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві
проскасування рішення № 5706/10/26-57-22-04-20 від 29.04.2015 щодо відмови у досягненні податкового компромісу по податкових повідомленнях-рішеннях від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № ,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Вісмас-Техно» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить:

1. визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві № 5706/10/26-57-22-04-20 від 29.04.2015 щодо відмови в застосуванні податкового компромісу;

2. зобов'язати ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м.Києві повторно розглянути заяву ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» від 15.04.2015 про застосування процедури податкового компромісу по податкових повідомленнях-рішеннях від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві неправомірно прийнято рішення про відмову у застосуванні податкового компромісу, тому позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем під час звернення із заявою про намір застосування податкового компромісу не було дотримано вимог підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та не сплачено податкове зобов'язання в розмірі 5% від суми донарахованого податку (основного платежу), визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № протягом 10 календарних днів з дня надання заяви про намір досягнення податкового компромісу.

Зважаючи на неявку в судове засідання 26.10.2015 р. представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» по взаємовідносинам з ТОВ ТВК «Град» за період 01.01.2010 по 31.03.2012, за результатами якої був складений акт перевірки від 04.07.2012 №6/16-30/24076605.

На підставі висновків акту перевірки від 04.07.2012 №6/16-30/24076605 винесено податкове повідомлення-рішення від 27.07.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання НВКФ «Вісмас-Техно по податку на додану вартість на загальну суму 1 340 241,48 грн.

Не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки та винесеним на підставі нього податковим повідомленням - рішенням від 27.07.2012 № ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення від 27.07.2012 №. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2013 по справі № 826/1357/13-а позовні вимоги ТОВ НВКФ «Вісмас -Гехно» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 17.04.2013 р. ТОВ НВКФ «Вісмас- Техно» подано апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 апеляційну скаргу ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2013-без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2013 №К/800/35552/13 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» у справі №826/1357/13-а. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.07.2014 №К/800/35552/13 касаційну скаргу ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.04.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду, Окружним адміністративним судом м. Києва по справі №826/1357/13-а винесено постанову від 04.09.2014, якою позовні вимоги ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04.09.2014 ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» подано апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2014 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно». Ухвалою суду від 18.02 2015 апеляційну скаргу ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2015 № К/800/12408/15 касаційну скаргу ТОВ НВКФ «Вісмас - Техно» залишено без руху.

Окрім того, ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» з питань правомірності обчислення повноти та своєчасності сплати до бюджету податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «ТВК «ТВК «Град» за період з 01.01.2011 по 30.06.2012, за результатами якої був складений акт перевірки від 13.09.2012 №281/22-50/24076605.

На підставі висновків акту перевірки від 13.09.2012 №281/22-50/24076605 винесено податкове повідомлення-рішення від 28.09.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» по податку на прибуток нa загальну суму 1 415 707,00 грн.

Не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки та прийнятим на підставі нього податковим повідомленням - рішенням від 28.09.2012 №, ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення від 28.09.2012 №. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.03.2014 по справі №826/20262/13-а позовні вимоги ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 11.03.2014 р., ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 апеляційну скаргу ТОВ НВКФ «Вісмас-Техно» задоволено, скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.09.2012 № 003322250.

Позивачем було оскаржено рішення Київського апеляційного адміністративного суду до Вищого адміністративного суду України. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.10.2014 р. відкрито касаційне провадження.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу" розділ ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено підрозділом 9-2 "Підрозділ 9-2. Особливості уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість під час застосування податкового компромісу".

Суд зазначає, що відповідно пункту 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.12 Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 17 січня 2015 року № 13, досягнення податкового компромісу здійснюється за заявою про компроміс по податковому повідомленню-рішенню лише у разі відповідності заяви та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, та сплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній п. 2 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, у встановлені Кодексом терміни сплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування податкового компромісу приймається керівником контролюючого органу на підставі колегіального розгляду структурними підрозділами (податкового та митного аудиту (або іншого структурного підрозділу, який надіслав (вручив) податкове повідомлення-рішення платнику податків), оподаткування юридичних осіб, доходів і зборів з фізичних осіб, правової роботи, погашення заборгованостей, координаційно-моніторингового, власної безпеки, слідчими підрозділами фінансових розслідувань, оперативними підрозділами), що оформлюється відповідним протоколом.

Рішення щодо погодження/непогодження застосування процедури податкового компромісу приймається у довільній формі. При цьому в обов'язковому порядку в ньому зазначається: дата прийняття рішення; дата, номер заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню; дата, номер податкового повідомлення-рішення, загальна сума грошових зобов'язань по повідомленню-рішенню; відомості щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному/судовому порядку; наявність кримінального провадження; норми законодавства, що є підставою для прийняття цього рішення; загальна сума податкових зобов'язань, визначених контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні, щодо яких може бути застосований податковий компроміс (відповідно до розрахунку); загальна сума податкових зобов'язань, що підлягає сплаті платником податків для досягнення податкового компромісу (5 відсотків).

У разі встановлення фактів щодо невідповідності заяви про компроміс по податковому повідомленню-рішенню та податкового зобов'язання, щодо якого її подано, умовам податкового компромісу, передбаченим Кодексом, приймається рішення довільної форми щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу.

Таке рішення підписується керівником контролюючого органу та надсилається платнику податків у порядку, визначеному п. 3.5 цих Методичних рекомендацій.

Відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

При цьому, пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Відтак, відносно визначених у податкових повідомленнях-рішенням податкових зобов'язань діє спеціальне правило, яке передбачає, що для цілей застосування податкового компромісу, визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов'язання мають бути неузгодженими, а саме: знаходиться у процедурі судового та/або адміністративного оскарження. При цьому, визначення «також на неузгоджені суми податкових зобов'язань», слід розуміти в контексті положень підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України так, що для цілей застосування податкового компромісу податкове зобов'язання у всіх випадках має бути неузгодженим.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє посилання відповідача на узгодженість податкових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № , оскільки, як свідчать матеріали справи, станом на час звернення позивача до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою про намір досягнення податкового компромісу (вх. від 15.04.2015 р.) процедура судового оскарження не була завершена, а, отже, в силу приписів п. 7 підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України податкові зобов'язання є неузгодженими.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем в порушення вимог підрозділу 9-2 Розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України не було сплачено суму податкового зобов'язання у розмірі 5% від суми донарахованого податку (основного платежу), визначених податковими повідомленнями-рішеннями від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № протягом 10 календарних днів з дня надання заяви про намір досягнення податкового компромісу, що є порушенням умов надання податкового компромісу та є самостійною підставою для відмови у задоволенні останньої.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від № 5706/10/26-57-22-04-20 від 29.04.2015 щодо відмови у досягненні податкового компромісу по податкових повідомленнях-рішеннях від 27.07.2012 № та від 28.09.2012 № є правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню .

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог чинного законодавства матеріалами справи не підтверджуються, тому суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Вісмас-Техно» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук