Справа № 810/5818/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 квітня 2016 року № 810/5818/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомМіністра оборони України
до треті особи:Міністерства юстиції України Міністерство оборони України, ОСОБА_1
провизнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Міністр оборони України звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_1, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині винесення постанови про накладення штрафу від 26.11.2015 р. (ВП № 49182524).

2. Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 26.11.2015 (ВП № 49182524).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинено протиправні дії щодо винесення постанови про накладення штрафу від 26.11.2015 р.

Представник позивача та третьої особи 1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, оскільки Міністерство оборони України не самоусунулось від виконання рішення суду, а вчиняє та вчиняло в подальшому всі дії щодо забезпечення житловим приміщенням ОСОБА_2

Представник відповідача та третя особа 2 проти позовних вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважають, що позивач свідомо не бажає виконувати судове рішення, а тому дії державного виконавця щодо прийняття оскаржуваного рішення є правомірними.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у судовому засіданні 08.04.2016 р., за згодою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.03.2015 р. Київським окружним адміністративним судом у справі № 810/377/14-а виданий виконавчий лист про зобов'язання Міністра оборони України вжити заходів щодо виконання рішення Міністра оборони України від 16.02.1999 № 678/з про забезпечення полковника юстиції запасу ОСОБА_1 житлом для постійного проживання.

23.10.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49182524.

26.11.2015 р. постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Нещадимом І.С. було винесено постанову про накладення штрафу, яка мотивована тим, що станом на 26.11.2015 р. боржником не надано документального підтвердження повного та фактичного виконання рішення суду.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 6 Закону N 606-XIV передбачено гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні, зокрема державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 ст. 75 Закону N 606-XIV визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 ст. 89 Закону N 606-XIV встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, а саме: у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Матеріалами справи встановлено, що 09.11.2015 р. на адресу Міністерства оборони України надійшла постанова Відділу примусового виконання рішень про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого листа № 810/377/14-а, виданого 27.03.2015 р. Київським окружним адміністративним судом, якою боржнику надано термін для самостійного виконання рішення суду до 30.10.2015 р. Як вбачається з матеріалів справи дана постанова була отримана ним 09.11.2015 р., що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції.

Отже, постанова про відкриття виконавчого провадження надійшла на адресу Міністерства оборони України із запізненням, а строк для самостійного виконання рішення сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону N 606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як вбачається з пояснень позивача, з метою виконання рішення суду представник позивача 18.11.2015 р. звернувся до Відділу примусового виконання рішень із заявою до Відділу примусового виконання рішень з проханням відкласти виконавчі дії на десять робочих днів. Однак, як зазначає позивач, вказана заява залишена без розгляду.

Разом з тим, за дорученням Міністра оборони України було організовано роботу виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2015 р. у справі 810/377/14-а та визначено два напрямки вирішення житлового питання ОСОБА_1: надання грошової компенсації за належне йому отримання житлового приміщення; забезпечення житловим приміщенням в селі Софіївська Борщагівка Київської області.

В рамках виконання доручення заступника Міністра оборони України Київським квартирно-експлуатаційним управлінням (далі - Київське КЕУ) було направлено листи від 18.11.2015 № 303/25/6-1697, від 01.12.2015 № 303/25-4827 та від 11.12.2015 № 303/25-6-5022 на адресу ОСОБА_1 з пропозиціями з'явитися до житлового відділу Київського КЕУ для вирішення житлового питання.

18.12.2015 до житлового відділення Київського КЕУ прибув ОСОБА_1, де йому було запропоновано 3-кімнатну квартиру житловою площею 42,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Натомість від запропонованого житла ОСОБА_1 відмовився.

02.12.2015 на адресу Міністерства оборони України надійшла вимога державного виконавця від 26.11.2015 за № 715/20.1/10 щодо негайного виконання вимог виконавчого листа № 810/377/14-а, виданого 27.03.2015 Київським окружним адміністративним судом, з попередженням про накладення штрафу у разі невиконання рішення суду.

Судом встановлено, що 05.01.2016 за участі ОСОБА_1 у Головному квартирно- експлуатаційному управлінні Збройних Сил України (далі - Головне управління) було проведено робочу зустріч з начальником житлової групи Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі - Київське КЕУ) щодо вирішення порушеного питання. За підсумками зустрічі, ОСОБА_1 усно надано згоду на отримання запропонованої трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

16.01.2016 листом № 303/25/6-66 Київське КЕУ повідомило Головне управління, що ОСОБА_1 не з'являється до Київського КЕУ для остаточного вирішення його житлового питання про що був повідомлений письмово.

В подальшому, 27.01.2016 на адресу Міністерства оборони України надійшла вимога державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 20.01.2016 № 715/20.1/10 та лист № 3629-0-33-15 від 20.01.2016 з відмовою на звернення Міністра оборони України від 23.12.2015 № 303/3/762 завершити виконавче провадження, оскільки запропонована квартира знаходиться за межами гарнізону.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, представник позивача посилається на п. 4.3. «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» № 737 від 30.11.2011, згідно якого жиле приміщення надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратних метра жилої площі на одну особу, при цьому враховується жила площа у квартирі (будинку), яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім'ї, якщо ними не використані житлові чеки.

З урахуванням наведеного представник позивача та третьої особи 1 зазначає, що забезпечивши ОСОБА_1 зі складом сім'ї 3 особи, згідно рішення Міністра оборони України від 16.02.1999 № 678/з буде порушенням житлового законодавства, оскільки станом на 08.02.2016 він перебуває на квартирному обліку зі складом сім'ї 4 (чотири) особи. Виконання постанови призведе до надання зменшеної житлової площі, оскільки склад сім'ї стягувача станом на день розгляду справи збільшився на одну особу.

На підставі зазначеного, представник Міністра оборони України надіслав листа 303/3/129 від 08.02.2016, в якому просив державного виконавця звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення щодо визначення площі житлового приміщення, яке потрібно надати за постановою суду а саме: двокімнатної квартири - станом на 1999 рік або трикімнатної - станом на набрання чинності постанови суду, з урахуванням кількості членів сім'ї ОСОБА_1

Листом від 16.02.2016 № 4444-0-33-16 Відділ примусового виконання рішень відмовив у зверненні до суду із заявою про роз'яснення рішення суду.

Згідно із матеріалами справи, Київське КЕУ було направлено лист від 16.01.2016 № 303/25/6-65 на адресу ОСОБА_1 з пропозицією з'явитися до житлового відділу Київського КЕУ для вирішення житлового питання.

Протоколом житлової комісії гарнізону міста Києва від 27.01.2016 № 6 полковнику юстиції запасу ОСОБА_1 було попередньо погоджено розподіл житла, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Також листами від 22.02.2016 № 303/25/6-239 та від 09.03.2016 № 303/4/15/306 Київське КЕУ та Головне управління повторно звернулося на адресу ОСОБА_1 з пропозицією з'явитися до Київського КЕУ для вирішення житлового питання шляхом надання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.

ОСОБА_1 до Київського КЕУ не з'являвся, але листом від 29.02.2016 надав згоду на грошову компенсацію за належне йому для отримання жиле приміщення.

На підставі наданої згоди ОСОБА_1 представником Міністра оборони України 23.03.2016 було подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом надання стягувачу компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.

04.04.2016 під час розгляду вищезазначеної заяви у судовому засіданні ОСОБА_1 відмовився від компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, що стало наслідком відмови у задоволенні заяви зміни способу та порядок виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2015 у справі № 810/377/14-а.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що від запропонованого житла він не відмовлявся, однак реальні дії відповідачем по наданню такого житла не вчинялися, оскільки Міністерством оборони України була поставлена необхідна умова для надання останнього, зокрема, надання додаткових документів. Також зазначив, що він погодився і на грошову компенсацію, однак реальних дій з цього приводу Міноборони також не вчинялося.

З огляду на з'ясовані обставини, суд не може погодитися із позицією позивача, про що слід зазначити наступне.

27.10.2015 року ОСОБА_1 на адресу Міністра оборони України була направлена вимога рекомендованим листом щодо виконання рішення суду по справі № 810/377/14-а, яке вступило в законну силу в добровільному порядку.

23.10.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 49182524 про зобов'язання Міністра оборони України вжити заходи щодо виконання рішення Міністра оборони України від 16.02.1999 № 678/з про забезпечення полковника юстиції запасу ОСОБА_1 житлом для постійного проживання.

26.11.2015 року в адресу Міністра оборони України державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена перша вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання виконавчого листа № 810/377/14-а, виданого 27.03.2015 року Київським окружним адміністративним судом.

26.11.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду у строк, встановлений для його самостійного виконання шляхом накладення на Міністра оборони України штрафу у розмірі 340,00 грн.

18.12.2015 року через приймальню Міністерства оборони України ОСОБА_1 була направлена скарга із доданими матеріалами про невиконання рішення суду - вх. № С-7082 від 18.12.2015 року.

20.01.2016 року в адресу Міністра оборони України відповідачем вдруге була направлена вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання виконавчого листа № 810/377/14-а.

16.02.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була винесена друга постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця без поважних причин, якою на Міністра оборони України накладено штраф у розмірі 680,00 грн..

16.02.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання вимоги виконавчого листа № 810/377/14-а.

ОСОБА_1, вважаючи дії позивача протиправними зазначив, що всі зустрічі з Міністром оборони України в особі квартирно-експлуатаційного управління зводяться із його направленням до виконавців нижчого рівня. Всі листи переводили ОСОБА_1 на зустріч із виконавцем - начальником групи КЕЧ Бурцевою СМ., із якою останній мав 4 зустрічі: 17.12.2015р., 18.12.2015р., 04.01.2016р., 05.01.2016р.

Крім того, суд приймає до уваги те, що відповідач має в наявності наявне закуплене житло, для постійного проживання - квартири (село Петропавлівська Борщагівка, Софіївська Борщагівка, Чайки, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, проте всупереч погодженню ОСОБА_1 на отримання житла, відповідачем протягом 5 місяців не було виконано рішення суду.

З наведеного вбачається затягування процесу виконання судового рішення позивачем, а тому дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині винесення постанови про накладення штрафу від 26.11.2015 р. (ВП № 49182524) суд вважає правомірними, а постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 26.11.2015 (ВП № 49182524) такою, що винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать, що оскаржуване рішення прийнято у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час, позивач не довів обставини в обґрунтування своїх вимог, в зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог Міністра оборони України відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя І.О.Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко