Справа № 757/19426/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/5157/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі № 757/19426/15-а за позовом ОСОБА_4 до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» Міністерства оборони України про визнання дій керівництва госпіталю протиправними і незаконними, що обмежують його права як ветерана війни, та зобов'язання надати позивачу можливість на пільгових умовах отримувати медичне обслуговування при «ГВКГ» як ветеран війни-учасник бойових дій.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 лютого 2015 року на адресу відповідача надійшла заява ОСОБА_4 з проханням надати можливість на медичне обслуговування при госпіталі як ветерана війни.

Листом № 9/1240 від 05 березня 2015 року відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав на медичне обслуговування у військово-медичних закладах Міністерства оборони України, оскільки він є інвалідом II групи загального захворювання, що не пов'язане з проходженням військової служби, загальний календарний термін військової служби позивача складає 3 роки. Запропоновано позивачу, як учаснику бойових дій, звернутися та стати на облік в районну поліклініку за місцем проживання, або до госпіталю ветеранів Великої Вітчизняної війни (м. Київ, вул. Червонофлотська, 26, Пуща-Водиця).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач не є особою, яка відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», має право на безоплатне користування закладами охорони здоров'я Міністерства оборони України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з такими висновками судів та вважає їх обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби чи при виконанні службових обов'язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) інваліди I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надаються такі пільги: безоплатне користування закладами охорони здоров'я Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань.

Водночас, згідно з ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.12 цього Закону, учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, користування при виході на пенсію (незалежно від часу виходу на пенсію) чи зміні місця роботи поліклініками та госпіталями, до яких вони були прикріплені за попереднім місцем роботи.

Як вірно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 є ветераном війни-учасником бойових дій, інвалідом II групи загального захворювання, що не пов'язане з проходженням військової служби, загальний календарний термін військової служби складає 3 роки.

Як повідомлено позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, його останнє місце проходження військової служби було в Забайкальському військовому окрузі в 70-х роках, після чого він працював в цивільній авіації.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що ОСОБА_4 не є особою, яка має право на безоплатне користування закладами охорони здоров'я Міністерства оборони України, оскільки працював у цивільній авіації, а відтак, у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на користування госпіталем, до якого він був прикріплений за попереднім місцем роботи.

Між тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з листом Державної авіаційної служби України від 13.02.2015 р. №1.29-2636, Державна установа «Державний авіаційний медичний центр цивільної авіації України» яка протягом багатьох років обслуговувала авіаційний персонал та пенсіонерів цивільної авіації України, де обслуговувався позивач, наприкінці 2013 року була реорганізована шляхом приєднання до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. На базі ДП ДАМЦ ЦА України утворено відокремлений структурний підрозділ Украероруху «Медичний центр» (наказ генерального директора Украероруху Чередниченка Ю.А. від 02.12.2013 р. № 421). З метою вдосконалення управління підприємства, підвищення ефективності виробництва наказом Украероруху від 31.01.2014 р. № 35 ВСП Украероруху «Медичний центр» було ліквідовано.

Листом Державної авіаційної служби України від 21.10.2015 р. №1.22-16407 повідомлено, що медичне обслуговування ветеранів війни у лікувально-профілактичних закладах цивільної авіації України здійснюється відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Відповідно до наказу Украероруху №35 від 31.01.2014 р. «Про ліквідацію відокремленого структурного підрозділу», з 30 квітня 2014 року розпочата процедура ліквідації ВСП «Медичний центр», яку на теперішній час не закінчено. Щодо отримання медичної карти амбулаторного хворого необхідно звернутись до органу, який прийняв рішення про ліквідацію.

В силу статті 59 Господарського кодексу України, припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, після завершення ліквідації ВСП «Медичний центр» та визначення його правонаступника, ОСОБА_4 буде мати можливість звернутись до правонаступника про постановлення його на медичний облік як ветерана війни-учасника бойових дій, пенсіонера цивільної авіації.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: