Справа № 809/3864/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/24908/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області до Державної виконавчої служби України про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року,

встановив:

У листопаді 2014 року Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області звернулась в суд з позовом до Державної виконавчої служби України про:

- визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. щодо відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2395/0970, виданого 10 жовтня 2014 року, про стягнення з Івано-Франківського державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 13660840,00 грн. податкового боргу;

- скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. від 03 листопада 2014 року ВП № 45301531 про відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2395/0970, виданого 10 жовтня 2014 року;

- зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. переглянути заяву Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2а-2395/0970, виданого 10 жовтня 2014 року, про стягнення з Івано-Франківського державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 13660840,00 грн. податкового боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що державним виконавцем безпідставно не прийнято виконавчий документ до провадження та відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки обов'язок з примусового виконання пред'явленого виконавчого листа покладено на органи державної виконавчої служби.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкера І.А. від 03 листопада 2014 року ВП №45301531 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14 жовтня 2014 року №2а-2395/11/0970.

Зобов'язано Державну виконавчу службу України повторно розглянути заяву Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську щодо примусового виконання виконавчого листа від 10 жовтня 2014 року №2а-2395/11/0970 про стягнення з рахунків у банках, що обслуговують Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та за рахунок готівки, що йому належать, податковий борг зі сплати податку на додану вартість та акцизного збору на лікеро-горілчану продукцію в розмірі 13660840 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у позові відмовлено повністю.

У касаційній скарзі Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. Касаційну скаргу обґрунтовує доводами, викладеними у позовній заяві. Крім того посилається на те, що Податковий кодекс України та Закон України «Про виконавче провадження», регламентуючи питання щодо стягнення на користь державного чи місцевого бюджету податкового боргу за рішенням суду, не конфліктують між собою та не є взаємовиключними.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2011 року у справі №2а-2395/11/0970 стягнуто на користь Державного бюджету України з рахунків у банках, що обслуговують Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та за рахунок готівки, що йому належить, податковий борг зі сплати податку на додану вартість та акцизного збору на лікеро-горілчану продукцію в розмірі 13660840 грн. Рішення суду набрало законної сили 19 серпня 2014 року.

10 жовтня 2014 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-2395/11/0970, який направлено до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

03 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кошкером І.А. прийнято постанову ВП №45301531 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пред'явлений виконавчий документ підлягає виконанню не органами державної виконавчої служби, а контролюючими органами у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення Податкового кодексу України не виключають можливості примусового виконання державною виконавчою службою виконавчого листа, виданого за судовим рішенням, яке набрало законної сили, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». З цих підстав суд дійшов висновку про незаконність оскаржуваної постанови.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що в розумінні Податкового кодексу України органами стягнення за судовими рішеннями про стягнення з юридичних осіб податкового боргу, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи, визначені цим Кодексом. Процедура погашення податкового боргу регулюється Податковим кодексом України, а органи державної виконавчої служби до неї не залучаються. Суд вказав, що одержання виконавчого листа не є безспірною підставою звернення його до примусового виконання, за наявності законодавчо визначеної самостійної процедури виконання податковим органом рішень про погашення податкового боргу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 606 у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків врегульовано статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В силу пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою органу державної податкової служби до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника.

Крім того, механізм стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу передбачено Порядком стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1244 «Про деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України».

Пунктом 2 цього Порядку визначено, що вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками органу державної податкової служби з урахуванням вимог пунктів 95.2 - 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України.

Також, порядок виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу визначено главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається, реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні. Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу 2 пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Тобто, Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків в рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за цими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України, у той час як органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.

За таких обставин висновок апеляційного суду про правомірність дій органу державної виконавчої служби та наявність підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. Доводи касаційної скарги наведеного не спростовують.

Водночас апеляційний суд застосував до спірних правовідносин положення пункту 8 частини 1 статті 26 Закону № 606, згідно з яким, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, тоді як оскаржувана постанова прийнята на підставі пункту 4 частини 1 вказаної статті з підстав пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Суд враховує, що у цілому державний виконавець правильно прийняв постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, мотивація цього рішення відповідає нормам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування цієї постанови.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.