Справа № 813/618/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Львів № 813/618/16

17 год. 26 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача: представник Сціра Т.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови № ДС-31-28-7777.5-9017/19-15 від 04.11.2015 року у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту Пустомитівського району Львівської області;

- зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту Пустомитівського району Львівської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2015 року звернувся щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту Пустомитівського району Львівської області. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, оскільки, на його думку, проект землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок суперечить вимогам п. 4 ст. 116 Земельного кодексу України. Позивач вважає, що оскільки ним розроблено єдиний проект землеустрою щодо відведення у власність двох земельних ділянок, загальна площа яких не перевищує граничний розмір 2 га, то розробку вказаної землевпорядної документації слід розцінювати як першу та єдину реалізацію позивачем свого права на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ним правомірно відмовлено позивачу затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки на кожну новосформовану ділянку повинен розроблятись окремий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як позивачем розроблено один проект землеустрою на дві окремі новосформовані земельні ділянки. Вважає, що вимога позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства суперечить нормам ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України. Звертає увагу, що суд не наділений повноваженнями зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення, оскільки, прийняття рішення за клопотанням позивача є виключною компетенцією відповідача. Вважає позов необґрунтованим та просить у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням, у якому просила затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту Пустомитівського району Львівської області.

04.11.2016 року листом № ДС-31-28-7777.5-9017/19-15 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило позивача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок у зв'язку з тим, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-4 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З аналізу статей 116 та 118 Земельного кодексу України випливає висновок, що вказаними нормами передбачено порядок звернення з клопотанням про відведення кожної окремої земельної ділянки. Та обставина, що загальна площа земельних ділянок не перевищує норми, встановленої законом для безоплатної приватизації, не свідчить про можливість розроблення одного проекту землеустрою щодо відведення двох окремих земельних ділянок. Крім того, відповідно до абз. 1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Тобто, у разі формування нової земельної ділянки складається проект землеустрою щодо відведення саме цієї новосформованої земельної ділянки.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 581 від 22.09.2008 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту. На підставі вказаного Розпорядження ТОВ «Землевпорядний центр «НАДІЛ» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,2453 га та 0,3433 га у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що до складу земельної ділянки, на відведення якої позивачем виготовлено проект землеустрою, входять дві окремі ділянки площею 0,2453 га та 0,3433 га. Вказані ділянки не мають спільної межі, є новосформованими та зареєстровані у Державному земельному кадастрі за номером НОМЕР_1 (площею 0,3433 га) та номером НОМЕР_2 (площею 0,2453 га) як окремі земельні ділянки.

Також суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України позивач може стати власником на безоплатній основі лише однієї ділянки кожного виду використання у межах норм, визначених Земельним кодексом України. Разом з тим, позивач звернувся до відповідача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність двох земельних ділянок одного виду використання, тобто з порушенням вимог ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин справи та меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області щодо розгляду клопотання позивача від 15.10.2015 року та щодо відмови у його задоволенні діяло в межах повноважень, встановлених законом, та з урахуванням вимог, встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, суд вважає, що позивачу правомірно відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 0,5886 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вовківської сільської ради за межами населеного пункту Пустомитівського району Львівської області з мотивів невідповідності проекту землеустрою вимогам ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України.

Вказана позиція суду узгоджується із правовими висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 02.07.2013 року у справі № 2а/2370/213/12.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Правила ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21.04.2016 року.

Суддя Клименко О.М.