Справа № 805/5007/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року справа №805/5007/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у справі № 805/5007/15-а за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.12.2015 року звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2009 року вона була прийнята на посаду оперуповноваженого відділення КМСД Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області. З 28 лютого 2012 року вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. 16 жовтня 2015 року позивач подала рапорт про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном з 09.11.2015 року по 08.11.2016 року. 08 листопада 2015 року позивачу подзвонив начальник відділу кадрів Слов'янського МУ ГУ МВС України в Донецькій області та повідомив, що вона звільнена за скороченню штатів у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу МВС України міліції.

Позивач просив: визнати незаконним її звільнення з посади оперуповноваженого відділення КМСД Слов'янського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області; поновити її на посаді оперуповноваженого відділення КМСД Слов'янського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у справі № 805/5007/15-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми Кодексу законів про працю України, Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, Кодексу адміністративного судочинства України, та зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України після скорочення посад обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом призначення на посади відповідного фаху, а оскільки позивач проходить службу в органах внутрішніх справ, то його обов'язкове працевлаштування повинно відбуватися шляхом переведення для подальшого проходження служби в інші органи внутрішніх справ України, якими в даному випадку є Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області і Міністерство внутрішніх справ України. Апелянт зазначає, що відповідачами жодної вакантної посади не пропонувалось.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачами всупереч вимог діючого законодавства не було ознайомлено її з наказом про звільнення з роботи, копії наказу та трудова книжка не видавалися.

Міністерством внутрішніх справ на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судами обох інстанцій встановлено, що 25 грудня 2009 року ОСОБА_2 була прийнята на посаду оперуповноваженого відділення КМСД Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України.

28 лютого 2012 року відповідно до наказу Головного управління МВС в Донецькій області № 82 о/с лейтенанту міліції ОСОБА_2 - оперуповноваженому відділення КМСД Макіївського міськуправління була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11 лютого 2012 року до 9 листопада 2014 року (а.с. 9).

Наказом Головного управління МВС в Донецькій області від 07.11.2014 року № 395 призначено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 - оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) з 07 жовтня 2014 року, увільнивши її від посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Макіївського міського управління (за особистим проханням) (а.с. 110).

Наказом Головного управління МВС в Донецькій області від 28.11.2014 року № 415 о/с надано відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_2 з 10 листопада 2014 року до 09 листопада 2015 року (а.с. 102, 111).

06.11.2015 року Наказом Головного управління МВС в Донецькій області № 385 о/с згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янськ та Слов'янського району) (а.с. 67).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правомірним, та зазначає, що судом повно встановлено обставини справи і вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Спірним питанням даної справи є правомірність звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ у зв'язку із скороченням штатів.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

При цьому на момент прийняття Головним управлінням МВС в Донецькій області оскаржуваного наказу від 06.11.2015 року № 385 о/с був чинний Закон України «Про міліцію». Разом з тим, позивачем не враховано, що відповідно до п. 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний Закон опублікований в офіційному виданні «Голос України» 06.08.2015 року, а відтак набрав чинності 07.11.2015 року окрім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набрали чинності 07.08.2015 року.

Відтак, оскільки саме приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме наведені норми.

Аналогічна позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15, де вказано, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Слов'янський міський відділ (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

16.09.2015 року ОСОБА_2 особисто була ознайомлена з вимогами Закону України «Про Національну поліцію», зокрема з п. 8-11 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень», із можливим майбутнім звільненням через скорочення штатів, про що свідчить лист ознайомлення з її особистим підписом (а.с. 116).

Пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону закріплено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п.п. 10-11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Абзацом 3 пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про відпустки» видом відпустки є, зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що без волевиявлення особи про продовження служби в органах Нацполіції України протягом встановленого тримісячного строку з дня опублікування Закону, перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не є перешкодою для звільнення з органів внутрішніх справ на підставі «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС в Донецькій області від 06.11.2015 року № 385 о/с в частині звільнення позивача в запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Згідно пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 фактично ліквідовано територіальні органи МВС України, в тому числі і Слов'янський міський відділ (з обслуговування міста Слов'янськ та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» скасовано всі штати та скорочено усі посади в ГУМВС в Донецькій області, а відтак подальше проходження позивачем служби є неможливим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що відповідачі зобов'язані вирішити питання щодо її обов'язкового працевлаштування.

Колегія суддів вважає такий довід безпідставним з огляду на те, що, оскільки звільнення позивача відбувалося у відповідності до вимог чинного законодавства, а положення КЗпП України в частині, що урегульована приписами «Прикінцевих та перехідних положень» Закону, не застосовуються, підстави для вирішення питання щодо обов'язкового працевлаштування відсутні.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2015 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію про органи внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.

Зі змісту вказаної концепції випливає, що МВС України повинне мати таку структуру, щоб жодним чином не асоціюватися з «міністерством поліції», виконуючи при цьому роль цивільного та відкритого органу.

Пунктом 7 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доручено Кабінету Міністрів України забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.

На виконання цієї норми в межах повноважень, наданих ч. 1 ст. 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Кабінет Міністрів України постановою від 02.09.2015 року № 641 оформив рішення про утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Як вбачається зі змісту наведеної постанови Уряду України, новостворений центральний орган не є а ні правонаступником міліції, а ні структурним підрозділом МВС України, отже Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 1 Закону Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує МВС України.

Приписи ч. 2 ст. 47 Закону передбачають, що у разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує МВС України та відповідно до результатів конкурсу.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі конкурс).

З наведеного вище вбачається, що Міністерство внутрішніх справ України та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо призначення осіб на посади в структурі Національної поліції, а також щодо допуску осіб до участі у конкурсі на заміщення посад поліцейських.

Враховуючи, що питання щодо подальшого проходження позивачем служби в органах Національної поліції не було вирішено в порядку, закріпленому у Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону, а призначення на посади на службу в поліції проводиться за конкурсом, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог діяв правомірно.

Як вже було зазначено вище, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тобто, наведені дві підстави прийняття на службу в поліцію були можливі за наявності таких умов: виявлення бажання працівників міліції проходити службу в поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону; відповідність вимог до поліцейських, які передбачені Законом.

Оцінюючи докази, які є у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що суб'єкт владних повноважень при прийнятті наказу про звільнення ОСОБА_2 діяв правомірно, оскільки остання для вирішення питання щодо подальшого проходження служби до міського відділу не прибула, з відповідними рапортами не зверталась.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року у справі № 805/5007/15-а за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про поновлення на роботі - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Чебанов