Справа № 813/3595/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 р. № 876/11196/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: Гользбергер А.П.

представника позивача - Лешика І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дрогобицька міська рада Львівської області про зобов'язання здійснити знесення самочинно збудованої прибудови, -

встановив:

10.07.2015 ДАБІ України звернулася в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_3, третя особа - Дрогобицька міська рада у якому просила зобов'язати відповідача за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої прибудови із мансардою до квартири АДРЕСА_1 та привести вказану квартиру у попередній стан згідно плану будинку від 12.09.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Департаментом ДАБІ у Львівській області було проведено перевірку виконання гр. ОСОБА_3 будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1. В результаті проведеної перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_3 у двохповерховому чотирьохквартирному житловому будинку на прибудинковій території, яка належить до земель міста і не надана в приватну власність або користування відповідачу, здійснює прибудову із мансардою до квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на праві спільної власності, без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимоги Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011. У зв'язку з викладеним, Департамент видав ОСОБА_3 припис № 3/12 від 06.02.2015, яким зобов'язано відповідача привести об'єкт прибудови із реконструкцією квартири АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно плану будинку кв. АДРЕСА_1 від 12.09.2008. 16.04.2015 позивачем проведено перевірку виконання вимог припису № 3/12 від 06.02.2015 та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Представник апелянта у судовому засідання апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у зв'язку з чим апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності згідно ч. 4 ст. 196 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Департаментом ДАБІ у Львівській області 06.02.2015 проведено позапланову перевірку виконання гр. ОСОБА_3 будівельних робіт з реконструкції квартири АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_3 у двохповерховому чотирьохквартирному житловому будинку на прибудинковій території, яка належить до земель міста і не надана їй в приватну власність або користування, здійснює прибудову із мансардою до квартири АДРЕСА_1, яка їй належить на праві спільної власності, без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимоги Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011.

За результатами проведеної перевірки Департаментом було складено протокол про адміністративне правопорушення № 3/12 від 06.02.2015 та винесено припис № 3/12 від 06.02.2015, яким зобов'язано відповідача привести об'єкт прибудови із реконструкцією квартири АДРЕСА_1 у попередній стан, згідно плану будинку кв. АДРЕСА_1 від 12.09.2008.

18.02.2015 директором Департаменту ДАБІ у Львівській області винесено постанову № 3/17-ф/пз, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 6800,00 грн.

16.04.2015 позивачем проведено перевірку виконання вимог припису № 3/12 від 06.02.2015. Перевіркою встановлено, що вимоги припису відповідачем не виконано, про що складено акт проведення перевірки № 3/05-360-3/4 від 16.04.2015.

Враховуючи те, що відповідачем не виконано вимог припису № 3/12 від 06.02.2015, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Проте, позивачем не надано доказів вчинення вичерпних заходів, а саме чи можлива перебудова об'єкта реконструкції квартири АДРЕСА_1, чи наявні порушення законних прав та інтересів інших осіб та можливість їх усунення. Згідно з положеннями норми ст. 376 ЦК України, для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідна наявність певних умов, а саме: істотне відхилення від проекту, суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил, а також неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови. Водночас, Департаментом не надано доказів того, що будівельні роботи, які виконані позивачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також доказів неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому, можливість знесення самочинного будівництва закон пов'язує саме з цими обставинами, а не з невиконанням припису.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи у апеляційному порядку постанову суду перешої інстанції, зазначає таке.

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва (частина третя статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Таким чином, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи. Проте, позивач не надано доказів неможливості перебудови об'єкта реконструкції квартири АДРЕСА_1, як і не надано доказів порушень законних прав та інтересів інших осіб.

Крім цього згідно матеріалів перевірки складених позивачем, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на праві спільної власності згідно свідоцтва від 31.05.2001 № 13556.

Відтак, позивач, приймаючи припис від 06.02.2015 та звертаючись до суду з даним позовом про знесення самочинного будівництва до ОСОБА_3, належним чином не встановив хто є власником (власниками) квартири і не з'ясував на кого може бути покладено обов'язок здійснювати демонтаж самовільно збудованого об'єкта.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішенням Дрогобицької міської ради від 23.09.2015 № 1720 затверджено матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у спільну сумісну власність, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 683 кв.м. на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Дрогобицького районного суду Львівської області від 18.12.2015 № 442/8047/15-ц, яке 29.12.2015 набрало законної сили, визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 з прибудовою по АДРЕСА_1 загальною площею 32,90 кв.м.

Таким чином, у процесі судового розгляду встановлено визнання в судовому порядку права власності на об'єкт, який позивач просить знести, за ОСОБА_4, а відтак підстави для зобов'язання знести цей об'єкт ОСОБА_3 відсутні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2015 року у справі № 813/3595/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 21.04.2016.