Справа № 344/5201/15-а,2-а/344/275/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Справа № 876/8708/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 07.04.2015 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (далі - УПФУ в м. Івано-Франківську) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов'язання призначити пенсію за віком з урахуванням стажу роботи в періоди з 01.11.1990 р. по 06.06.1992 р. та з 01.07.1994 р. по 15.10.1995 р., відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення УПФ в м. Івано-Франківську про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 Зобов'язано УПФ в м. Івано-Франківську призначити пенсію за віком з урахуванням стажу роботи в період з 01.11.1990 року по 06.06.1992 рік та з 01.07.1994 року по 15.10.1995 рік. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УПФУ в м. Івано-Франківську оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що судом не було взято до уваги, що за спірні періоди організаціями не сплачувались страхові внески, а тому вони не можуть бути зараховані до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в жовтні 2014 р. звернувся в управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із проханням призначити йому пенсію за віком.

У відповіді № 2502103 від 21.11.2014 р. управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Рішення мотивувано тим, що в заявника недостатньо страхового стажу для призначення відповідного виду пенсії, так як відповідач не взяв до уваги періоди з 01.11.1990 р. по 06.06.1992 р. та з 01.07.1994 з. по 15.10.1995 р., оскільки за цей період організаціями не сплачувались страхові внески.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1, він з 01.11.1990 року по 06.06.1992 року працював на посаді голови виконкому Косівського НРУ, з 04.04.1993 року по 15.10.1995 року працював у Косівській районній Варті порядку (а.с. 5-10).

Разом з тим, УПФУ в м. Івано-Франківську не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи на посаді голови виконкому Косівського НРУ з 01.11.1990 року по 06.06.1992 року та у Косівській районній Варті порядку з 01.07.1994 р. по 15.10.1995 р., оскільки організації не сплачували страхові внески.

На підтвердження факту несплати страхових внесків УПФУ в м. Івано-Франківську надало довідки управління Пенсійного фонду України в Косівському районі Івано-Франківської області № 476 від 27.06.2014 р. та № 477 від 27.06.2014 р. (а.с. 28-29).

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на вказані довідки, як на підставу для відмови в призначенні пенсії з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страховими внесками є кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 20 зазначеного Закону визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 10 зазначеної вище статті, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов'язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.

В даному випадку, несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом, а пенсійні органи не вжили дієвих заходів для забезпечення гарантованого державою права на пенсію, тому суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав відповідача зарахувати спірні періоди роботи до трудового стажу позивача, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, тобто організації, в яких працював позивач.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставним покликання апелянта на те, що спірні періоди не можуть бути зараховані до страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки організаціями не сплачувались страхові внески.

Так як необхідний для призначення пенсії трудовий стаж позивача підтверджено трудовою книжкою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2015 року у справі № 344/5201/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 19 квітня 2016 року.