Справа № 822/95/16
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/95/16

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

19 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Повх Олени Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду 18 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15.01.2016 р. під час проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері на території речового ринку м.Хмельницького було виявлено громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зобов'язаний був покинути територію України не пізніше 25.12.2015 р.

15.01.2016 року, згідно постанови №МХМ 021506 за вказане порушення ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн., який ним було того ж дня сплачено.

Крім того, 15.01.2016 р. головним спеціалістом відділу у справах іноземців, ОБГ та протидії нелегальній міграції Управління ДМС України у Хмельницькій області було прийнято рішення №4, згідно якого вирішено:

1. Примусово повернути за межі України громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2. Зобов'язати громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_5 покинути територію України до 14.02.2016 р.;

3. Заборонити подальший в'їзд на територію України громадянину Республіки Туреччини ОСОБА_5 терміном на 3 роки до 15.01.2019 р.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Також судом встановлено, що 23.01.2016 р. між позивачем та громадянкою України ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначений Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

З матеріалів справи встановлено, що право на перебування на території України позивач мав до 25.12.2015 року, тобто після цієї дати він на території України перебував незаконно.

Відповідно до ст. 17 Закону №3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Однак, як встановлено в судовому засіданні будь-яких звернень позивачем до органу міграційної служби з проханням про продовження строку перебування на території України не подавалось.

Отже, позивач не дотримався порядку тимчасового перебування іноземців на території України, а саме після закінчення дозволеного терміну перебування в Україні ухилився від виїзду з території України, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 9 Закону №3773-VI.

Згідно ч.1 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Отже, з огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення в частині примусового повернення за межі України громадянина Республіки Туреччини ОСОБА_5 та забов'язання останнього покинути територію України до 14.02.2016 року, відповідачем було прийняте законне рішення, у зв'язку з чим суд не вбачає в діях відповідача будь-яких ознак порушень.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення в частині заборони подальшого в'їзду в Україну на три роки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно захистив право позивача з огляду на наступне.

Ч. 2 ст. 26 Закону №3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Тобто, згідно наведеної норми процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та таке рішення може бути прийнято відповідним органом лише за наявності підстав, визначених Законом №3773-VI.

Аналогічна позиція зазначена у п. 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 р. "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" (із подальшими змінами і доповненнями).

Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені ст.13 Закону №3773-VI.

Так, відповідно до зазначеної норми Закону, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в рішенні відповідача від 15 січня 2016 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_5 не зазначено жодної підстави, якою він керувався при прийнятті рішення про заборону в'їзду в Україну.

Суд також звертає увагу на те, що постановою від 15 січня 2016 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., який був сплачений ним того ж дня.

Отже, підстави для прийняття рішення для заборони в'їзду позивача у відповідності до абзацу 6 ч.1 ст.13 Закону №3773-VI відсутні.

Таким чином, зважаючи, на те що суд першої інстанції законно та обґрунтовано застосував у даних правовідносинах вищеперераховані діючі норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

Щодо позиції представника відповідача про закриття провадження по даній адміністративній справі, з тих підстав, що розгляд вказаної справи необхідно було здійснювати Хмельницьким міськрайонним судом як адміністративним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольсьа міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року(зі змінами від 15.05.2014 року) "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів , пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" оскарження рішення, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, в тому числі Державної міграційної служби України під час здійснення цих повноважень, виходячи із суб'єктного складу та предметності спору, відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України належать до справ адміністративної юрисдикції.

Крім того, до компетенції адміністративних судів належать спори за позовами іноземці та особи без громадянства на рішення відповідних органів про заборону в'їзду на територію України, виїзду з території України та рішення про скорочення строку тимчасового перебування на території України.

Відповідно до абз. 1-3 Постанови № 1 від 25.06.2009 року виходячи з положень ч.1,2,3 ст. 18 КАС України предметна підсудність адміністративних справ визначається залежно від того, який суб'єкт владних повноважень є стороною у справі. Оскільки у спорах щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, примусового повернення або примусвого видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорах, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, стороною у справі є орган виконавчої влади та інші державні органи, то відповідно до ч.2 ст. 18 КАС України такі спори підсудні окружним адміністративним судам.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дана адміністративна справа підсудна Хмельницькому окружному адміністративному суду.

У зв'язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 квітня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.