Справа № 813/7406/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2016 р. м. Київ К/800/37/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності та стягнення страхової суми,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не укладення договору в 2013 - 2014 роках на страхування посадових осіб контролюючих органів та стягнення з відповідача за рахунок коштів Державного бюджету страхової суми в розмірі 479 548,35 грн. на її користь.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 працювала в ДПІ у Радехівському районі Львівської області з 15.06.2006 по 12.03.2013 на посаді заступника начальника цієї інспекції, що підтверджується довідками №48/10/05-00 від 07.03.2013 та № 3577/10/05-00 від 24.05.2013.

Відповідно до довідки міжрайонної спеціалізованої онкологічної МСЕК №1 серії 10 ААБ №131409 від 15.02.2013 та серії ЛВА3 №013714 від 18.02.2013, ОСОБА_5 була встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 75%.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2014, виданого приватним нотаріусом Юрченко Ю.Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_5 є ОСОБА_2. Спадщина на яку видано вказане свідоцтво складається з страхової суми з відповідними відсотками та нарахуваннями, що підлягають виплаті особі застрахованій за обов'язковим державним особистим страхуванням посадових осіб органів державної податкової служби.

ОСОБА_2 29.10.2013 звернулася до Міністерства доходів і зборів України з запитом про повідомлення реквізитів страхової компанії, що є страховиком посадових осіб Міндоходів України, для подальшого отримання страхової суми, що належить їй у порядку спадкування.

На вказане звернення, 15 листопада 2013 року Міністерством доходів і зборів України надано відповідь за №5641/п/99-99-03-05-02-14, з якої слідує, що договір страхування посадових осіб контролюючих органів Міністерство доходів і зборів України з жодною страховою компанією у 2013 році не укладало.

Відмовляючи у задоволенні позову суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність прямого зв'язку між захворюванням позивача та виконанням нею службових обов'язків на посаді заступника начальника ДПІ у Радехівському районі Львівської області, тому підстав стягувати за рахунок Державного бюджету України на користь позивача суми страхового відшкодування немає. Крім того, оскільки законом встановлена обов'язкова письмова форма договору страхування, який в даному випадку не укладався, то безпідставним є твердження позивача про настання з ОСОБА_5 страхового випадку.

З даним висновком судів попередніх інстанцій, колегія суддів частково погоджується з огляду на наступне.

Згідно положень статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 981 Цивільного кодексу України встановлена обов'язкова письмова форма договору страхування. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Відповідно до статті 347 Податкового кодексу України, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, посадові особи контролюючих органів підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Порядок та умови страхування посадових осіб контролюючих органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, страховик виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого під час виконання службових обов'язків його спадкоємцям - у розмірі десятирічної заробітної плати застрахованого за останньою посадою, яку він займав; б) у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Отже, необхідною умовою отримання страхової виплати є встановлення факту причинно-наслідкового зв'язку між хворобою та виконанням службових обов'язків, що встановлюється відповідною медико-соціальною комісією.

Причиною встановлення ОСОБА_5 інвалідності із ступенем втрати професійної працездатності в розмірі 75% є загальне захворювання (онкологія).

Оскільки, причинно-наслідкового зв'язку між хворобою ОСОБА_5 та виконанням нею своїх службових обов'язків не встановлено, то підстав для виплати страхової суми відповідно до статті 347 Податкового кодексу України не має.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що страхові виплати, які позивач просить стягнути, не були нараховані ОСОБА_5 на момент смерті, а відтак і не належали спадкодавцеві, що свідчить про те, що такі виплати не можуть входити до складу спадщини.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не укладення договору в 2013 - 2014 роках на страхування посадових осіб контролюючих органів, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку.

Оскільки, чинним законодавством передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету, та враховуючи те, що договір страхування посадових осіб контролюючих органів Міністерство доходів і зборів України з жодною страховою компанією у 2013 році не укладало, то позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, стягненню з Державної фіскальної служби України підлягає судовий збір, сплачений позивачем в процесі розгляду справи (за подання позову, апеляційної та касаційної скарг), у розмірі 2523,71 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Із урахуванням наведених обставин постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року необхідно скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

постановила:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправної бездіяльності та стягнення страхової суми - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не укладення договору в 2013 році на страхування посадових осіб контролюючих органів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2523,71 грн.

Постанова може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

О.П. Стародуб