Справа № 2а-2423/10
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/40271/14

К/800/40415/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційними скаргамиОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
напостанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014р.
у справі№ 2а-2423/10
за позовом1. ОСОБА_8, 2. ОСОБА_9, 3. ОСОБА_10
доПідгороднянської сільської ради Тернопільського району
за участю1. ОСОБА_5, 2. ОСОБА_6, 3. ОСОБА_7
провизнання незаконними та скасування рішень

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулись з позовом про визнання незаконними та скасування рішення сесії Підгороднянської сільської ради №235, №236 від 10 лютого 2006 року та №241 від 24 березня 2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням чотирнадцятої сесії Підгороднянської сільської ради четвертого скликання від 10 лютого 2006 року №236 «Про надання у власність земельних ділянок для будівництва житлових та господарських будівель» вирішено надати у власність тридцяти чотирьом громадянам згідно поданих ними заяв земельні ділянки площею по 0.14 га кожному для будівництва житлових та господарських будівель за рахунок земель загального користування (пасовища). Однак, вказані ділянки є землями сільськогосподарського призначення та належать до земель загального користування населених пунктів. Надання вказаних земельних ділянок у приватну власність для житлового будівництва призводить до їх використання не за цільовим призначенням. Крім того, надання земельних ділянок проведено всупереч вимог п.6-9 ст.118 ЗК України без розробки проекту їх відведення.

Крім цього, рішенням сесії від 10 лютого 2006 року земельні ділянки були надані громадянам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без подачі ними відповідних заяв на виділення їм земельних ділянок для будівництва житлових та господарських будівель, а інші заяви громадян зареєстровані у журналі реєстрації заяв, скарг (звернень), пропозицій Підгороднянської сільської ради уже після винесення їх на розгляд сесії. Також Рішення №235 не відповідає вимогам земельного та містобудівного законодавства.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2010р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014р. позов задоволено. Визнано незаконними та скасовано рішення сесії Підгороднянської сільської ради №235, 236 від 10 лютого 2006 року та №241 від 24 березня 2006 року.

На постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014р. надійшли касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про їх скасування та закриття провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Рішенням чотирнадцятої сесії Підгороднянської сільської ради четвертого скликання від 10 лютого 2006 року №235 «Про затвердження акту вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови в с.Підгороднє та генплану забудови даного кварталу» затверджено акт вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови в північно-східній частині с.Підгороднє та генплану забудови даного кварталу за рахунок земель загального користування (пасовище) площею 7.7 га.

Рішенням чотирнадцятої сесії Підгороднянської сільської ради четвертого скликання від 10 лютого 2006 року №236 «Про надання у власність земельних ділянок для будівництва житлових та господарських будівель» вирішено надати у власність тридцяти чотирьом громадянам згідно поданих ними заяв земельні ділянки площею по 0.14 га кожному для будівництва житлових та господарських будівель за рахунок земель загального користування (пасовища), які розміщені в північно-східній частині села на підставі затвердженого акту вибору земельної ділянки під розміщення кварталу індивідуальної забудови у с Підгороднє.

На вказані рішення сесії прокуратурою Тернопільського району було внесено протести, однак Підгороднянською сільською радою було прийнято рішення №241 від 24 березня 2006 року, яким рішення Підгородянської сільської ради №236 від 10 лютого 2006 року залишено без змін.

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що рішення сесії Підгороднянської сільської ради №235, 236 від 10 лютого 2006 року та №241 від 24 березня 2006 року прийняті всупереч Конституції та Законам України.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, враховуючи наступне.

Затвердження акту вибору земельних ділянок та порядок передання у власність земельних ділянок врегульовано Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні, Законом України «Про планування та забудову територій».

Проте судами попередніх інстанцій фактично не було досліджено оскаржувані рішення Підгороднянської сільської ради. Без такого дослідження, а також встановлення обставин їх прийняття неможливо надати оцінку їх правомірності.

Вирішуючи питання про законність або незаконність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, судам належало зробити висновки на відповідність цього рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

До того ж рішенням Підгородянської сільської ради № 452 від 16.12.2008р. відмінені рішення № 235, 236, 241.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій не дослідили питання, яким чином оскаржувані рішення впливають на права та обов'язки позивачів. Також суди не звернули уваги на ту обставину, що вирішення даного спору в будь-якому випадку впливає на права та обов'язки можливих власників земельних ділянок за оскаржуваними рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

При цьому статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України третім особам, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, надано права та обов'язки, визначені у статті 49 цього Кодексу.

Статтею 13 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Також під час нового розгляду судам необхідно звернути увагу на дотримання позивачами вимог ст. 99 КАС України щодо строків звернення, враховуючи що з даним позовом (про визнання незаконними та скасування рішення Підгороднянської сільської ради №235, №236 від 10 лютого 2006 року та №241 від 24 березня 2006 року) позивачі звернулись у квітні 2010 року.

Судова колегія дійшла висновку, що рішення судів вимогам ст.159 КАСУ не відповідають. Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220 КАС України допущені порушення не можуть бути перевірені і усунуті судом касаційної інстанції.

Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.2 ст. 227 КАС України).

З огляду на викладене, судові рішення, ухвалені у даній справі, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справу суду належить усунути недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали і правильно застосувати до спірних правовідносин норми процесуального права.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: