Справа № 2а-480/12/2170
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/9991/73578/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2011 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 по справі № 2а-480/12/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м. Херсоні

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року Підприємець до суду заявив позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.01.2012 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності за основним платежем на суму 50 898,90 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 12 724,73 грн., №000121702, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за основним платежем на суму 136 673,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 39 608,25 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.06.2011 позовні вимоги задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 17.01.2012 № в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем на суму 50 100,64 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 12 525,16 грн. та № за основним платежем на суму 136 573,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 39 583,25 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд виходив з того, що податковим органом неправомірно включено до складу загального оподаткованого доходу позивача кошти, які він вніс на свій картковий рахунок на погашення кредитних зобов'язань перед ВАТ "Морський транспортний банк", внаслідок чого висновок щодо перевищення Підприємцем граничного розміру виручки за 2008 рік є необґрунтованим. Проте, суд погодився з висновком контролюючого органу в частині перевищення позивачем граничного розміру виручки за 2010 рік на суму 7 095,68 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в розмірі 798,26 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 рішення суду першої інстанції змінено в резолютивній частині, а саме, податкове повідомлення - рішення від 17.01.2012 № 000111702 скасовано в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем на 50 134,39 грн. та за штрафними санкціями на 12 533,6 грн., а податкове повідомлення - рішення від 17.01.2012№ 000111702 в частині визначення грошового зобов'язання за основним платежем на 136 573,00 грн. та за штрафними санкціями на 38 393,25 грн.

Не погодившись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2011 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт від 06.01.2012 №33/17-2/НОМЕР_3 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення.

У ході зазначеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян", що призвело до заниження валового доходу за 2008-2010 роки на 161 942,55 грн. та заниження ПДВ на загальну суму 136 673,00 грн. внаслідок перевищення граничного обсягу виручки від реалізації товарів, а також порушення п. 4.1 ст. 4 Закону України від "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у зв'язку з неподанням декларацій з ПДВ за період з лютого 2009 року по грудень 2010 року.

Так, Указ Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ №727/98) є спеціальним нормативним актом, що визначає правила оподаткування доходів суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи.

Статтею 5 вказаного Указу передбачено, що у разі порушення вимог, установлених ст. 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Статтею 1 Указу Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаної статті).

А при обчисленні ПДВ основними складовими є податковий кредит та податкові зобов'язання, тобто визначення податкових зобов'язань із цього податку здійснюється сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Отже із вищезазначеного вбачається, що для цілей оподаткування дохід характеризується не лише приростом активів платника, але й джерелом його формування, тобто операціями, наслідком виконання яких стало отримання доходу.

В той же час, як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, даних щодо джерел надходження коштів, які позивачем внесені протягом 2008-2010 на поповнення власного карткового рахунку для погашення кредитних зобов'язань перед ВАТ "Морський транспортний банк»", які б свідчили, що кошти, внесені позивачем на власний картковий рахунок є коштами отриманими ним, як виручка від продажу товарів, податковим органом не надано, а тому враховувати грошові кошти в сумі 258 788,15 грн. за 2008 рік та в сумі 143 000,00 грн. за 2010 рік до загального річного доходу позивача при визначенні можливості перебування його на спрощеній системі оподаткування є безпідставним.

Таким чином у фахівців контролюючого органу не було підстав для кваліфікації цих коштів як доходу позивача та, відповідно, для обкладення їх ПДВ, як не було і підстав для висновку про перевищення позивачем визначеного Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" обсягу виручки від реалізації товарів (500 тис. грн.).

Відповідно до ст. 6 Указу суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, зокрема, не є платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи оподаткування, зокрема, положень Закону України "Про податок на додану вартість", на платника можливе лише з моменту втрати визначеного статтею 1 Указу статусу платника єдиного податку.

Відповідно до вимог пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у том числі з використанню локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Таким чином, обрахування встановленого пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 зазначеного Закону граничного обсягу оподатковуваних операцій з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, здійснюється після переходу на загальну систему оподаткування.

При цьому абз. 2 п. 9.4 ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено: якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що до моменту перевищення платником єдиного податку граничного обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, положення Закону України "Про податок на додану вартість" щодо оподаткування поставок товару (послуг) не можуть поширюватися на такого платника. З моменту перевищення обсягу виручки, визначеного у ст. 1 Указу, починають розповсюджуватись положення Закону України "Про податок на додану вартість", зокрема і пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону щодо підстав для обов'язкової реєстрації платником податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач лише у 2010 році (20.06.2010) перевищив граничний розмір виручки (500 000,00 грн.) на 6 795,68 грн., а тому з саме з вказаної дати він повинен був зареєструватися платником ПДВ.

Вираховуючи норму витрат, встановлену ДПА в розмірі 25%, чистий дохід позивача складає 5 096,76 грн.(6 795,68 - 1 698,92), а податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (15%) складають 764,51 грн. Штрафні санкції на зазначену суму згідно ст.123 Податкового кодексу України мають бути визначені в розмірі 191,13 грн.

Крім того, з 20.06.2010 позивач отримав дохід в розмірі 600 грн., якій не задекларував та не сплатив ПДВ з цієї суми в розмірі 100 грн., штрафні санкції - 25,00 грн. (25%).

Крім того, суд погоджується з висновком, що позивач починаючи з червня 2010 року був зобов'язаний у відповідності до ст.4 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" подавати відповідну звітність до контролюючого органу, а тому правомірним є податкове повідомлення - рішення в частині нарахування штрафних санкцій щодо недодання декларацій з ПДВ за період з червня 2010 року по грудень 2010 року в сумі 1 190,00 грн.(170х7).

За таких обставин переглянуте судове рішення апеляційної інстанції у справі відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2012 по справі № 2а-480/12/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко