Справа № 284/909/15-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 284/909/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Діброва О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

19 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Народицькому районі Житомирської області на постанову Народицького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Народницькому районі Житомирської області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити щомісячне грошове утримання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 26.11.2015.

Постановою Народницького районного суду Житомирської області від 14.12.2016 адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач обіймав посаду судді Житомирського апеляційного адміністративного суду, 12.03.2015 звернувся до Вищої ради юстиції із письмовою заявою про відставку.

16 липня 2015 року Вища рада юстиції ухвалила рішення №228/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України №788-VIII від 12.11.2015 суддю Житомирського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 звільнено з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку.

При цьому наказом в.о. голови Житомирського апеляційного адміністративного суду №150-к від 25.11.2015 суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Житомирського апеляційного адміністративного суду з 25.11.2015 у зв'язку зі звільненням з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду у відставку.

27 листопада 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак листом відповідача №3954/02 від 04.12.2015 йому було відмовлено на тій підставі, що редакція ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яка визначала право заявника на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, 01.06.2015 втратила свою чинність.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що на час подання заяви про відставку та виникнення у органу, що обрав позивача, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо його звільнення, діяла ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахування його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому дії відповідача є протиправними.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

За приписами п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Згідно ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з цим Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції Закону № 3668-VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України, та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI.

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягнення пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Окрім цього, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" було викладено у новій редакції, яка набрала чинності 28.03.2015, й у відповідності до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Також зазначеним Законом викладено в новій редакції ч. 5 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зазначене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання", а тому позивач має право на призначення та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у зв'язку з відставкою, відповідно до ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у відновленій Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 редакції.

Разом з тим скористатись правом на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивач зміг лише після прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення суддів №788-VШ від 12/11/2015 та відрахування зі штату суду.

Окрім цього, варто зазначити, що заяву, в якій позивач просить внести подання про звільнення його з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку, було подано до Вищої ради юстиції України 12.03.2015. 16 липня 2015 року Вища рада юстиції України прийняла рішення внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Постанова Верховної Ради України №788-VIII "Про звільнення суддів", якою у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено позивача з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду, була прийнята лише 12.11.2015.

Таким чином, позивач звернувся із заявою від 12.03.2015 до Вищої ради юстиції України про звільнення з посади судді Житомирського апеляційного адміністративного суду у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст.109 Закону № 2453-VI, тобто позивач реалізував своє конституційне право на звільнення у відставку при досягнутому рівні матеріального забезпечення під час дії ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції, що поновлена рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013, яка передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди при досягнутому позивачем стажі, що дає право на відставку.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог у спосіб та межах передбачених законодавством.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Народицькому районі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Народицького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.