Справа № 826/27815/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 квітня 2016 року № 826/27815/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Маркет Ф.К.А.У.»
доДержавної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13.07.2015р. №5, від 07.12.2015р. №№, , , .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачем проведено перевірку ТОВ «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» за результатами якої 11.06.2015р. складено Акт №535/26-54-22-05-10/35030945 «Про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012р. по 30.09.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012р. по 30.09.2014р.» (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення: п.п. 44.1, 44.6, статті 44, п. 135.1, 135.4 статті 135, п. 138.2, 138.8, 138.10.3 статті 138 ПК України, наказу Міндоходів України від 30.12.2013р. №872 «Про затвердження форми податкової декларації з податку на прибуток підприємства», наказу Мінфіну №1213 від 28.09.2011р., в результаті чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від усіх видів діяльності (ряд. 07 Декларації), в тому числі: за 2-4 квартали 2012 року - 16 085 847,00грн., за 2013 рік - 69 791 317,00грн., за 3 квартал 2014 року - 28 650 714,00грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування від діяльності, що підлягає патентуванню (ряд. 08 Декларації): за 2-4 квартал 2012 року на суму 16 085 847,00грн., за 2013 рік - 17 118 567грн., за 3 квартал 2014 року - 27 787 870,00грн.; заниження податку на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню всього на суму 10 007 823,00грн. за 2013 рік; порушення п. 44.1, 44.6 статті 44, п. 185.1 статті 185, п. 188.1 статті 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 200.1, 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду на суму 2 306 654,00грн., в тому числі: квітень 2013 року - 2 274 279грн., травень 2013 року - 23 368грн., липень 2013 року - 9007грн.; порушення п. 160.2 статті 160 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи нерезидента отримані з джерелом походження з України у розмірі 2 336 273грн., у тому числі за 2012 рік у сумі 219 919грн., 2013 рік - 1 993 815грн., 2014 рік - 122 539грн.

На підставі встановлених порушень відповідачем 13.07.2015р. прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 264 327,35грн. та 07.12.2015р. відповідачем з урахуванням рішення ДФС про результати розгляду скарги від 27.11.2015р. №25300/6/99-99-10-01-01-25 прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 749 591грн., у тому числі основний платіж - 599 673грн. та штрафні санкції - 149 918грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 483 066грн., у тому числі основний платіж - 386 453грн. та штрафні санкції - 96 613грн.; №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 381 596грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 664 385,25грн., у тому числі основний платіж - 531 509грн. та штрафні санкції - 132 877,25грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 13.07.2015р. та від 07.12.2015р. протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Балтик Майстер», ТОВ «Укрланзелень», ТОВ «Платея», ТОВ «Векро», ПП «Боус», ПП «Вітязь Груп Україна», ПП «Рарітет», ТОВ «Ексклюзів Україна».

Так, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Балтик Майстер» (Постачальник) укладено 21.06.2012р. договір №ОРІ-FІТ01-ВАLТІ, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити, а Замовник прийняти та оплатити обладнання вказане в Специфікації, які є невід'ємно частиною даного договору. До договору від 21.06.2012р. №ОРІ-FІТ01-ВАLТІ були додані: Додаток №1 - Специфікація та №2, а також додаткова угода №2 від 15.10.2012р.

Контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що Додаток №1 від 15.10.2012р. не відповідає вимогам первинного документу, оскільки в додаткових угодах не зазначено представників сторін договору, якими ці угоди підписані, не зазначено реквізитові представників постачальника та виконавця, що є порушенням норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення запасів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну від 24.05.1995р. №88.

Крім того, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Балтик Майстер» (Постачальник) також укладені договори №ОРІ-FІТ01-ВАLТІС 02 від 20.07.2012р. №ОРІ-FІТ029-ВАLТІС 03 від 20.07.2012р., відповідно до яких Постачальник зобов'язується поставити, а Замовник прийняти та оплатити обладнання вказане в Специфікації, які є невід'ємно частиною даного договору.

На виконання умов вказаних договорів ТОВ «Балтик Майстер» виписані: акти надання послуг; видаткові та податкові накладні та банківські виписки, копії яких містяться в матеріалах даної справи.

Позивачем витрати віднесено до складу витрат декларацій з податку на прибуток всього на суму 8477713,00грн., у тому числі за 3 квартал 2012 року на суму 1139083,00грн., 4 квартал 2012 року - 7284901,00грн., 1 квартал 2013 року - 45428,00грн., 2 квартал 2013 року - 8301,00грн.

З Акту перевірки вбачається, що відповідачем отримано від ОУ ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову інформацію №7935/26-54-07-06 від 23.12.2014р., відповідно до якої директором та головним бухгалтером ТОВ «Балтик Майстер» є громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Засновником вказаного підприємства є громадянин ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В ході виїзду за адресою реєстрації громадянина ОСОБА_3 встановлено, що він працює електриком на будівництві у м. Броварах та ніякого відношення до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Балтик Майстер» зі слів батьків не має відношення. За своїми діловими якостями не може виконувати функції директора, відповідні навички та освіта відсутні. В ході телефонної розмови громадянин ОСОБА_3 повідомив, що не причетний до перереєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Крім того, контролюючим органом зазначено, що до перевірки на запити ДПІ позивачем не було надано документів, які свідчать про переміщення товарів, їх транспортування (товарно-транспортні накладні, подорожні листи та документів, які свідчать про якість товарів його відповідність, сертифікатів від виробника.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Укрланзелень» (Постачальник) укладено договір поставки товарів та надання послуг №25607 від 01.08.2012р., відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Укрланзелень» виписані видаткові та податкові накладні та надані виписки з банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 728094,00грн., у тому числі за 4 квартал 2012 року на суму 250418грн. та за 1 квартал 2013 року на суму 477676грн.

Так, контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що позивачем до перевірки на запити ДПІ не було надано документів, які свідчать про якість продуктів харчування, сертифікатів від виробника, сертифікат відповідності санітарно-епідеміологічні висновки, ветеринарне свідоцтво, карантинний сертифікат та не надано документів, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспортні накладні, подорожні листи); на видаткових накладних відсутні підписи особи, яка відпустила товар, ПІБ особи яка прийняла товар.

Також в Акті перевірки контролюючий орган зазначає, що від ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві отримано податкову інформацію №38/2230/37787965, відповідно до якої ТОВ «Укрланзелень» має стан - 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням). У підприємства відсутні офісні та складські приміщення, виробничі потужності.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Платея» (Постачальник) 14.03.2011р. укладено договір поставки товарів та надання послуг №24776, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Платея» виписані видаткові та податкові накладні та до перевірки були також надані виписки з банку, копії яких містяться в матеріалах даної адміністративної справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 159852грн., у тому числі за 2 квартал 2012 року на суму 27651грн. та за 3 квартал 2012 року на суму 132201грн.

Так, контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що позивачем до перевірки на запити ДПІ не було надано документів, які свідчать про якість електротехніки та дисків, сертифікатів від виробника, не надання документів, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспортні накладні, подорожні листи), на видаткових накладних відсутні підписи особи, яка відпустила товар, ПІБ особи яка прийняла товар.

Також в Акті перевірки контролюючий орган зазначає, що від ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві отримано податкову інформацію №283/3-26-50-22-03-21695354 від 22.04.2014р., відповідно до якої постачальником ТОВ «Платея» товарів (електротоварів та дисків) які реалізовувались на користь позивача є ПП «Ефаль» () по якому встановлено, що воно припинено, але не знято з обліку. Свідоцтво платника ПДВ анульовано 10.11.2011р. Директор ПП «Ефаль» громадянин ОСОБА_5 повідомив, що зареєстрував зазначене підприємство за грошову винагороду.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Векро» (Постачальник) укладено 01.01.2013р. договір поставки товарів та надання послуг №25887, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Векро» виписані товарні та податкові накладні та до перевірки були також надані виписки з банку, копії яких містяться в матеріалах даної адміністративної справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 177761грн., у тому числі за 1 квартал 2013 року на суму 108022грн. та за 2 квартал 2013 року на суму 69649,00грн.

Так, контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що позивачем до перевірки на запити ДПІ не було надано документів, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспортні накладні, подорожні листи), не надано документів, які свідчать про якість товарів, сертифікатів відповідності; на видаткових накладних відсутні підписи особи, яка відпустила товар, ПІБ особи яка прийняла товар.

Згідно отриманої відповідачем податкової інформації від Броварської ОДПІ встановлено, що ТОВ «Векро» за місцем реєстрації не знаходиться. Інформація щодо наявності основних засобів відсутня.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ПП «Боус» 01.01.2010р. укладено договір поставки товарів та надання послуг №23274, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ПП «Боус» виписані товарні та податкові накладні та надані виписки з банку, копії яких містяться в матеріалах справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 347798,00грн., у тому числі за 2 квартал 2012 року на суму 58126,00грн. та за 3 квартал 2012 року на суму 154804,00грн. та за 4 квартал 2012 року - 134868,00грн.

Так, контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що позивачем до перевірки на запити ДПІ не було надано документів, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспортні накладні, подорожні листи), не надано документів, які свідчать про якість товарів, сертифікатів відповідності; на видаткових накладних відсутні підписи особи, яка відпустила товар, ПІБ особи яка прийняла товар.

Від Броварської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області отримано податкову інформацію №48/10-06-22-02/32270774 від 25.04.2014р., якою встановлено, що ПП «Боус» має стан - 7 (до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей). Звіт про балансову вартість основних засобів на початок звітного (податкового) року підприємство не подавало.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ПП «Вітязь Груп Україна» (Виконавець) 22.03.2013р. укладено договір поставки товарів та надання послуг №22/03-13, відповідно до якого Постачальник зобов'язується надавати Замовнику послуги з охорони об'єктів, в тому числі охорони майна на об'єктах та організації пропускного режиму на об'єктах, розташованих за адресами: Одеська область, Комінтернівський район, селища Рада Фонтанська, комплекс будівель та споруд №1, гіпермаркет «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» та м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корпус 91, офісне приміщення, шляхом організації роботи та функціонування постів охорони згідно дислокації об'єктів, а Замовник оплачує належним чином надані Виконавцем послуги.

На виконання умов вказаного договору ПП «Вітязь Груп Україна» виписані акти здачі - приймання робіт, податкові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 165157,00грн., у тому числі за 1 квартал 2013 року на суму 62178,00грн. та за 3 квартал 2013 року на суму 102979,00грн.

Так, контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що від ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві отримано податкові інформацію №1088/22.2.09/37395245 від 18.07.2013р. «Про результати проведення зустрічної звірки ПП «Вітязь Груп Україна» щодо документального підтвердження господарських відносин із платника податків ПП «Безпека - Комплекс» їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.04.2013р. по 30.04.2013р.» відповідно до якої встановлено, що постачальником для ПП «Вітязь Груп Україна» послуг охорони витупає ПП «Безпека-Комплекс», яке до перевірки не надало інформації та документального підтвердження господарських відносин з контрагентами - постачальниками послуг з охорони.

Відповідно до звіту 1-ДФ кількість працівників складає 5 осіб. Відповідно до даних Єдиного ліцензійного реєстру, ліцензії на охоронну діяльність у контрагентів - постачальників відсутні, що підтверджує нереальність здійснення господарських операцій по наданню послуг з охорони ПП «Безпека-Комплекс».

Вказаною податковою інформацією встановлено нереальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з ПП «Вітязь Груп Україна» та не встановлено відображення в податковому обліку господарських операцій із контрагентами - постачальниками послуг з охорони об'єктів за період з 01.03.2013р. по 30.04.2013р.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ПП «Рарітет» (Постачальник) укладено 01.01.2010р. договір поставки товарів та надання послуг №20211, відповідно до якого Постачальник зобов'язується постачати Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ПП «Рарітет» виписані видаткові та податкові накладні, коригуючи товарні накладні до видаткових накладних, а також видані банківські виписки, копії яких містяться в матеріалах справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 1567931,00грн., у тому числі за 2 квартал 2012 року на суму 161423,00грн., 3 квартал 2012 року на суму 216358,00грн., 4 квартал 2012 року - 1030413,00грн., 1 квартал 2013 року - 156786,00грн., 2 квартал 2013 року - 2951,00грн.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем до перевірки не були надані документи, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспорті накладні, подорожні листи); не надано документів, які свідчать про якість товарів, сертифікатів відповідності; згідно наданих копій видаткових накладних встановлено відсутність підпису особи, яка прийняла товар, ПІБ особи.

Від ДПІ у Печерському районі м. Києва отримано податкову інформацію №5711/22-2/32380831 від 26.12.2012р. та №1716/26-55-22-07 від 17.10.2013р., відповідно до якої контролюючим органом складено акт №1715/22-2/32380831 від 24.12.2012р. про відсутність ПП «Рарітет» за місцезнаходженням. Загальна чисельність працюючих на підприємстві - 1 особа.

У зв'язку з відсутністю основних засобів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, матеріалів (сировини), товарних запасів, трудових ресурсів здійснення основного виду діяльності є неможливим.

Крім того, як вбачається з Акту перевірки відповідач здійснював перевірку взаємовідносин позивача з контрагентом ПП «Рарітет» по третьому ланцюгу постачальників.

Також судом встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «Ексклюзів Україна» (Постачальник) укладено 11.11.2011р. договір поставки товарів та надання послуг №25216, відповідно до якого Постачальник зобов'язується постачати Замовнику, а останній зобов'язується приймати та оплачувати товари на умовах даного договору.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Ексклюзів Україна» виписані товарні та податкові накладні, коригуючи товарні накладні, а також видані банківські виписки, копії яких містяться в матеріалах справи.

В податковому обліку позивач вказані витрати відніс до складу витрат декларацій з податку на прибуток на суму 459451,00грн., у тому числі за 2 квартал 2012 року на суму 5708,00грн., 3 квартал 2012 року на суму 2195,00грн., 4 квартал 2012 року - 451548,00грн.

В Акті перевірки зазначено, що позивачем до перевірки не були надані документи, які свідчать про переміщення товарів їх транспортування (товарно - транспорті накладні, подорожні листи); не надано документів, які свідчать про якість товарів, сертифікатів відповідності; згідно наданих копій видаткових накладних встановлено відсутність підпису особи, яка прийняла товар, ПІБ особи.

По виписаним ТОВ «Балтик Майстер», ТОВ «Укрланзелень», ТОВ «Платея», ТОВ «Векро», ПП «Боус», ПП «Вітязь Груп Україна», ПП «Рарітет», ТОВ «Ексклюзів Україна» податковим накладним позивачем задекларовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Отже, судом встановлено, що висновки контролюючого органу в Акті перевірки ґрунтуються виключно на податковій інформації контрагентів позивача, яка була отримана відповідачем від інших ДПІ.

Однак, з даними висновками податкового органу суд не погоджується, з наступних підстав.

На підтвердження реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних робіт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивач надав суду копії господарських договорів, податкових, видаткових, транспортних накладних та актів виконаних робіт по відносинам із ТОВ «Балтик Майстер», ТОВ «Укрланзелень», ТОВ «Платея», ТОВ «Векро», ПП «Боус», ПП «Вітязь Груп Україна», ПП «Рарітет», ТОВ «Ексклюзів Україна».

Крім того, представником позивача до матеріалів справи були додані копії наступних судових рішень: у справі №2а-9234/12/2670 за позовом ТОВ «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» до Окружної державної податкової служби -Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення від 05.07.2011р. №, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2012р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012р., позов задоволено повністю.

З вказаного судового рішення вбачається підтвердження реальності угод укладених між позивачем та ПП «Вітязь Груп Україна», що в свою чергу також підтверджує реальність укладених угод між позивачем та його зазначеним контрагентом.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, суд зазначає, що відсутність ТТН не позбавляє господарські операції їх реального змісту, з урахуванням наявних податкових накладних, оплати за поставлений товар (послуги) та подальшого використання товару у власній господарській діяльності платника податків, що у своїй сукупності підтверджує отримання товару (послуг) і, як наслідок, наявність у платника права на формування податкового кредиту. При цьому, документи обумовлені Правилами перевезень, зокрема, ТТН та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу ТМЦ.

Відсутність ТТН та/або подорожнього листа не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового кодексу України (на момент виникнення спірних правовідносин) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованими як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Зокрема згідно з п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливої недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому, слід враховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача - ТОВ «Балтик Майстер», ТОВ «Укрланзелень», ТОВ «Платея», ТОВ «Векро», ПП «Боус», ПП «Вітязь Груп Україна», ПП «Рарітет», ТОВ «Ексклюзів Україна» зареєстровані як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Окрім цього, суд зазначає, що контролюючий орган використовуючи податкову інформацію щодо порушень податкового законодавства контрагентами позивача по взаємовідносинам з іншими суб'єктами господарювання, не довів постачання товарів (надання послуг) такими суб'єктами по ланцюгу позивачу через його контрагентів, а відповідних зустрічних звірок з цього приводу відповідачем не проводилось. Також факт неможливості проведення зустрічної звірки, відсутності підприємства за зареєстрованим місцезнаходженням самостійно не можуть доводити факт неможливості виконання обов'язків за договорами такими суб'єктами, якщо такі обставини не стосуються періоду, часу, господарських операцій щодо яких проводилася перевірка та під час якої така податкова інформація була використана. Таких обставин в цій справі встановлено не було.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, податковими накладними, актами прийому-передачі, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

На думку суду, позивач, не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентами, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови необізнаності щодо неї.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагентів, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання товарів (послуг) для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, - висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагентів з мотивів не спрямованості правочину на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Балтик Майстер», ТОВ «Укрланзелень», ТОВ «Платея», ТОВ «Векро», ПП «Боус», ПП «Вітязь Груп Україна», ПП «Рарітет», ТОВ «Ексклюзів Україна» податкових накладних та витрат на підставі фінансово-господарських документів, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо встановленого відповідачем порушення позивачем норм п. 160.2 статті 160 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи нерезидента отримані з джерелом походження з України у розмірі 2 336 273грн., у тому числі за 2012 рік у сумі 219 919грн., 2013 рік - 1 993 815грн., 2014 рік - 122 539грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки контролюючий орган зазначив, що в порушення норм абз. «в» п. 160.1 статті 160 ПК України позивачем занижено суму утриманого та перерахованого до бюджету податку під час виплати доходу нерезиденту з джерелом походження з України на суму 408 970,40грн., у тому числі по періодам: 2012 рік - 219 919грн., при виплаті доходу на користь Компанії «реал,- Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) за договором франчайзингу від 20.12.2010р. та за 2013 рік на суму 189 015,14грн. при виплаті доходу на користь Компанії «реал,- Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) за договором франчайзингу від 20.12.2010р.

Так, між позивачем та нерезидентом Компанією «реал,- Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) 20.12.2010р. укладено договір франчайзингу, відповідно до якого Компанія «реал,- Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) надає позивачу (Замовник) франчайзингову концепцію Реал відповідно до положень та умов даного договору починаючи з 01.01.2010р.

Контролюючий орган, посилаючись на те, що позивачем за Договором франчайзингу отримано невиключну субліцензію на використання об'єктів права інтелектуальної власності (торгових марок), а також на те, що Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) не є ліцензіаром всіх торгівельних марок, перелічених у Додатку 3.1 до Договору франчайзингу, дійшов висновку, що доходи, виплачені позивачем на користь Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина), повинні оподатковуватись в Україні податком на доходи нерезидентів за ставкою 15 відсотків.

В свою чергу, позивач, користуючись положеннями ст. 12 Угоди між Україною і Федеративною Республікою Німеччина про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доход і майно (далі - Угода), норми якої превалюють над нормами ПКУ відповідно до п.3.2 ст. 3 ПК України, та підтвердивши контролюючому органу наявність довідки, яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, наявність якої вимагає ст.103 ПКУ, не оподатковувало доходи від роялті Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) на території України.

Суд не погоджується з висновком контролюючого органу про необхідність оподаткування доходу нерезидента за ставкою 15 відсотків в Україні на підставі того, що Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) не є ліцензіаром всіх торгівельних марок, наданих позивачу у користування, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 103.2 ст.103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Згідно з п. 103.3 ст.103 ПК України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Таким чином, ПК України дозволяє застосовувати звільнення від оподаткування доходів нерезидента, якщо такий нерезидент має право на отримання таких доходів та не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або посередником щодо такого доходу. ПКУ не вимагає, щоб нерезидент був власником (ліцензіаром) об'єкта інтелектуальної власності, щодо якого виникають роялті.

Стаття 12 Угоди передбачає звільнення від оподаткування доходів нерезидента, якщо такий нерезидент є фактичним власником роялті. Угода також не містить вимоги, щоб нерезидент був власником об'єкта інтелектуальної власності, щодо якого виникають роялті.

Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) має право надавати субліцензії на використання об'єктів права інтелектуальної власності (торгових марок), котрі належать Компанії МІП МЕТРО Груп Інтилекчуел Проперті ГМБХ енд Ко (Німеччина), відповідно до умов Ліцензійного договору про надання права на користування торгівельними марками від 16.11.2010р., укладеного між Компанією «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) (ліцензіат) та Компанією МІП МЕТРО Груп Інтилекчуел Проперті ГМБХ енд Ко (Німеччина) (ліцензіар) - власник торгівельних марок. Відповідно до параграфу 4 Ліцензійного договору про надання права на користування торгівельними марками від 16.11.2010р. ліцензіат може надавати субліцензії третім особам без попереднього погодження з ліцензіаром.

Перелік торгівельних марок, власником яких є Компанія МІП МЕТРО Груп Інтилекчуел Проперті ГМБХ енд Ко (Німеччина), та які надаються у використання Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) з правом надавати їх у субліцензію третім сторонам, а отже й отримувати плату за таке використання (роялті), наведено у додатку до Ліцензійного договору про надання права на користування торгівельними марками від 16.11.2010р.

Таким чином, Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) має право на отримання роялті від надання права на використання торгівельних марок позивача у розумінні п.103.2. та п.103.3. ст.103 ПК України відповідно до Ліцензійного договору про надання права на користування торгівельними марками від 16.11.2010р. При цьому Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або посередником щодо отриманих роялті.

Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 26 березня 2013 у справі №2а-14775/12/2670, залишеній без змін ухвалою ВАСУ від 19.03.2015р №К/800/18928/13, вказав, що наявність ліцензійного договору між власником торгової марки та ліцензіатом, який наділяється правом надавати торгові марки у субліцензії, є підставою для того, щоб вважати такого ліцензіата таким, що має право на отримання доходів у розумінні п.103.2. та п.103.3. ст.103 ПКУ та не є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) чи посередником щодо такого доходу, тобто є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у розумінні п.103.2. та п.103.3. ст.103 ПКУ.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.05.2013р. у справі №2а/0470/15215/11.

Отже, позивач правомірно не утримав та не сплатив до бюджету податок при виплаті доходів від роялті на користь Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина), а тому дані висновки контролюючого органу в Акті перевірки є необґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо висновку про порушення позивачем норм абз. «в» п.160.1 ст.160, п.103.9 ст.103 ПКУ та заниження суми утриманого та перерахованого до бюджету податку під час виплати доходу нерезиденту з джерелом походження з України на загальну суму 122 539,24грн., суд зазначає наступне.

Контролюючий орган в Акті перевірки зазначив про те, що позивач на порушення норм абз. «в» п. 160.1 ст.160 ПК України занизив суму утриманого та перерахованого до бюджету податку під час виплати доходу нерезиденту з джерелом походження з України на загальну суму 122 539,24грн. за 2013 рік при виплаті доходу на користь Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) за Договором.

Такого висновку контролюючий орган дійшов шляхом класифікації плати за послуги, що надавалися позивачу за Договором, як роялті.

Суд не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.225 п.14.1 ст.14 ПК України роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Не вважаються роялті платежі за отримання об'єктів власності, визначених в абзаці першому цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або, якщо умови користування такими об'єктами власності надають право користувачу продати або здійснити відчуження в інший спосіб такого об'єкта власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошення) є обов'язковим згідно із законодавством України.

Отже, під поняття роялті підпадає в тому числі плата за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на комп'ютерні програми.

Автору твору належать особисті немайнові та майнові права інтелектуальної власності.

Відповідно до ст. 440 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) майновими правами інтелектуальної власності на твір є:

1) право на використання твору;

2) виключне право дозволяти використання твору;

3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Відповідно до ст.433 ЦКУ комп'ютерні програми охороняються як літературні твори.

Згідно зі ст. 441 ЦКУ використанням твору є його:

1) опублікування (випуск у світ);

2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі;

3) переклад;

4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни;

5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо;

6) публічне виконання;

7) продаж, передання в найм (оренду) тощо;

8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Згідно з умовами Договору позивач отримує від Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) послуги, перелічені у Додатку 1.1 до Договору, зокрема використання потужностей сервера, обслуговування мережі, технічне обслуговування, послуги з імплементації програмних рішень, налаштування програмних рішень, інші послуги у сфері інформаційних технологій та інше.

Таким чином, позивач за Договором не отримує права на користування авторським правом на комп'ютерну програму, оскільки він не здійснює жодної дії, яка б підпадала під поняття «використання твору» у розумінні чинного законодавства. Тому плата за послуги, що отримувалися позивачем за Договором, не може вважатися роялті у розумінні пп.14.1.225 п.14.1 ст. 14 ПКУ.

Натомість, послуги, котрі позивач отримує за Договором належать до послуг у сфері інформатизації.

Так, інформатизація - це сукупність взаємопов'язаних організаційних, правових, політичних, соціально-економічних, науково-технічних, виробничих процесів, що спрямовані на створення умов для задоволення інформаційних потреб громадян та суспільства на основі створення, розвитку і використання інформаційних систем, мереж, ресурсів та інформаційних технологій, які побудовані на основі застосування сучасної обчислювальної та комунікаційної техніки (Закон України «Про Національну програму інформатизації» від 04.02.1998 №74/98-ВР).

Відповідно до абз. «й» п. 160.1 ст.160 ПК України до доходів нерезидентів, при виплаті яких платнику необхідно утримати та сплатити до бюджету податок на доходи нерезидентів, відносяться інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Таким чином, плата за послуги за Договором не належить до доходів нерезидента, при виплаті яких платнику необхідно утримати та сплатити до бюджету податок на доходи нерезидентів.

З огляду на вказане, висновки контролюючого органу на користь класифікації плати за послуги за Договором як роялті, а також посилання на те, що Компанія «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) не є ліцензіаром з розробки програмних рішень, прикладних програм та бази даних, як підстави для висновку про заниження позивачем суми утриманого та перерахованого до бюджету податку під час виплати доходу нерезиденту з джерелом походження з України на загальну суму 122 539,00грн. за період 2012-2013рр., є такими, що не враховують реальної сутності відносин між контрагентами та свідчать про поверхневий аналіз умов надання послуг за Договором.

Таким чином, позивач правомірно не утримав та не сплатив до бюджету податок з доходів нерезидентів при виплаті доходу Компанії «реал,-Груп Холдинг ГМБХ» (Німеччина) за послуги, надані відповідно до умов Договору.

Оскільки вказані доходи не належать до доходів нерезидента, при виплаті яких платнику необхідно утримати та сплатити до бюджету податок на доходи нерезидентів, позивач не повинен їх відображати у Додатку ПН до Декларації.

Щодо застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 264 327,35грн. за порушення п. 2.6 глави 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем не забезпечено належним чином оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскального чека, а саме: КОРО № від 11.09.2012р. встановлено, що облік готівкових коштів у сумі 52 865,47грн. на підставі фіскального чека від 31.12.2012р. №49 в КОРО за 31.12.2012р. не здійснений, чим порушено вимоги п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

З даними висновками суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно з п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ №637 від 15.12.2004р., у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Судом встановлено, що фіскальний чек від 31.12.2012 №49 був роздрукований та підклеєний підприємством на відведеному для підклеювання чеків місці КОРО від 11.09.2012р.

Запис у КОРО по фіскальному чеку від 31.12.2012 №49 зроблений підприємством 30.12.2012 року. Тобто, позивач визнає, що допустило помилку у даті (графа 1 розділу 2 КОРО) при здійсненні запису по фіскальному чеку від 31.12.2012 №49, однак ця описка не призвела до не оприбуткування готівкових коштів. Сума розрахунків за фіскальним чеком від 31.12.2012 року занесена до КОРО (оприбуткована) записом від 30.12.2012р.

В ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року у справі №810/2949/14 зазначається, що жодна норма законодавства не визначає, що навіть взагалі не заповнення окремого розділу КОРО (в даному випадку №2) є беззаперечним доказом не оприбуткування готівки платником податків.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав у відповідача для прийняття податкового повідомлення - рішення від 13.07.2015р. №, яким за порушення п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 264 327,35грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем подано до контролюючого органу податкові декларації з податку на прибуток підприємства за І півріччя 2014 року (вх. № від 04.11.2014р.) та 3 квартал 2014 року (вх. № від 04.11.2014р.) відповідно до яких підприємством задекларовано дохід по відповідним рядкам декларації, а саме: в р.02.1 декларації «винагорода (премія) за надання послуг з управління активами інститутів спільного інвестування» задекларовано суму 745108грн. та в р.02.3 «винагорода за надання послуг з управління активами недержавних пенсійних фондів» задекларовано суму 117736грн.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено, що вказані суми доходу не були арифметично враховані при обрахунку загального доходу, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування тобто рядка 01 податкової декларації з податку на прибуток підприємства, що в подальшому вплинуло на об'єкт оподаткування з податку на прибуток.

Таким чином, позивачем занижено дохід, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування шляхом допущення арифметичної помилки чим на думку контролюючого органу порушено вимоги п. 135.1, 135.4 статті 135 ПК України та наказу Міндоходів від 30.12.2013р. №872 «Про затвердження форми податкової декларації з податку на прибуток підприємств», що призвело до заниження доходу, що враховується при визначені об'єкта оподаткування на суму 862844,00грн. за 2 квартал 2014 року.

Крім того, з Акту перевірки судом вбачається, що перевіркою відображеного у рядку 05.1 декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» показників за період з 01.04.2012р. по 30.09.2014р. у загальній сумі 476035054грн. контролюючим органом встановлено, що на формування зазначеного рядка мали вплив операції з відображення собівартості придбаних продовольчих та не продовольчих товарів (робіт, послуг) на загальну суму 476 035 054,00грн.

В ході проведення перевірки ТОВ «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» на підставі наданих первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку (оборотно - сальдових відомостей) по бухгалтерським рахункам було встановлено розбіжність даних відображених у р. 05.1 декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» з податку на прибуток підприємства та даних бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 «Собівартість реалізації».

Відповідно до наданих оборотно - сальдових відомостей 9 класу рахунків контролюючим органом встановлено відображення в регістрах бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 в розрізі відповідних субрахунків, суми витрат по собівартості реалізації придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), а саме:

- №90211000 за 2 квартал 2012 року - 55 347 311,49грн., 3 квартал 2012 року - 63 150 798,71грн., 4 квартал 2012 року - 101424711,9грн.;

- №90220001 за 2 квартал 2012 року - 162516,58грн., 3 квартал 2012 року - 246 664,28грн., 4 квартал 2012 року - 240308грн.;

- №90221000 за 2 квартал 2012 року - 11 482 66,36грн., 3 квартал 2012 року - 15 538 142,29грн., 4 квартал 2012 року - 25727745,42грн., всього на суму 273 320 864,99грн.

З 1 по 7 місяці 2013 року по №90211000 на суму 135 498 113,93грн., №90220001 на суму 1 271 887,87грн., №90221000 на суму 49 102 533,32грн., всього на суму 185 872 535,12грн.

Таким чином, контролюючий орган встановив розбіжність даних, а саме: в 2 кварталі 2012 року в рядку 05.1 декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 67657656грн. та в даних бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 «Собівартість реалізації» 66992494,43грн.; за 3 квартал 2012 року в рядку 05.1 декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 79850677грн. та в даних бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 «Собівартість реалізації» 78935605,28грн.; 4 квартал 2012 року в рядку 05.1 декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 130421899грн. та в даних бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 «Собівартість реалізації» 127392765,3грн.; за 2013 рік в рядку 05.1 декларації «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму198104822грн. та в даних бухгалтерського обліку по синтетичному рахунку 90 «Собівартість реалізації» 185872535,1грн., всього встановлено відхилення на суму 16841653,89грн.

Крім того, контролюючим органом встановлено, відображення у р. 06.5 Декларацій «від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період» показників за період з 01.04.2012р. по 30.09.2014р. у загальній сумі 416 557 660,00грн., декларацій з податку на прибуток за півріччя 2012 року, 3 квартал 2012 року, 2012 рік, 2013 рік,1 квартал 2014 року, півріччя 2014 року та 3 квартал 2014 року, встановлено, що на формування зазначеного рядка мало вплив сформоване від'ємне значення об'єкта оподаткування за 2011 рік та відповідно перенесене в 1 квартал 2012 року.

Проведеною перевіркою рядка 06.5 Декларацій «від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період»показників за період з 01.04.2012р. по 30.09.2014р. у загальній сумі 416 557 660грн. на підставі декларацій з податку на прибуток підприємства 2012 рік, 2013 рік та 2014 рік встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у р. 06.06 «від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період, у тому числі 2013 рік - 3 052 496грн., 1 квартал 2014 року - 43 492 959грн.

Таким чином, контролюючим органом під час перевірки встановлено завищення позивачем витрат декларацій з податку на прибуток підприємства, що враховуються при обчислені об'єкту оподаткування та відповідно призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду, а саме: за 1 квартал 2014 року на суму 2 381 596грн. та за 2013 рік - 43 492 959грн.

В рядку 06.5 Декларацій «від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) періоду значення рядка 07 Податкової декларації за попередній звітний (податковий) період» за 2013 рік у розмірі 163 326 390грн.

Вказаний розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування попереднього (податкового) періоду розраховано підприємством із врахуванням частини 25% від'ємного значення об'єкта оподаткування станом на 1 січня 2012 року та сумою від'ємного значення об'єкт оподаткування від діяльності, що підлягає патентуванню за 2012 рік, а саме: 43 618 044грн.+119 708 347грн.=163 326 391грн.

Таким чином, під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем норм податкового законодавства.

Однак, з даними доводами контролюючого органу суд не погоджується з тих підстав, що Податковий кодекс України не містять прямих норм, які б встановлювали для платників податку на прибуток, що здійснюють патентовану діяльність, обов'язок виключати з складових об'єкта оподаткування податком на прибуток, показники патентованої діяльності, а саме ті з них, які формують збитковий результат такої діяльності.

Відповідно до п. 56.21 статті 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, у суду при розгляді даної справи відсутні підстави для обмежувального тлумачення підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на їх підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 13.07.2015р. №5, від 07.12.2015р. №№, , , є безпідставними та неправомірними, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» підлягає задоволенню.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 68 144,51грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 13.07.2015р. №5, від 07.12.2015р. №, №, №, №.

Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Маркет Ф.К.А.У.» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 68 144,51грн. (шістдесят вісім тисяч сто сорок чотири гривні, 51 копійка).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко