Справа № 827/55/13а
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2016 р. м. Київ К/800/35034/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

секретар судового засідання: Шаманська І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Севастопольської міської ради до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови

за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 лютого 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2013 року Севастопольська міська рада звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо стягнення з боржника Севастопольської міської ради виконавчого збору в розмірі 1360 грн у виконавчому провадженні ВП №32033475;

скасувати постанову державного виконавця від 19 грудня 2012 року ВП №32033475 про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 15 вересня 2011 року у справі № 2а-2576/11/2770 позов ОСОБА_2 до Севастопольської міської ради задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Севастопольської міської ради щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 15 квітня 2009 року про продовження строку будівництва на земельній ділянці площею 0,5900 га по АДРЕСА_1, переданому за договором оренди земельної ділянки від 11 червня 2007 року (реєстровий № 30 від 13 липня 2007 року), укладеному між Севастопольською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 Зобов'язано Севастопольську міську раду провести перерахунок орендної плати за період з 13 липня 2009 року по 13 грудня 2009 року за цим договором оренди земельної ділянки.

23 березня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було прийнято постанову ВП №32033475 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2576/11/2770, виданого 13 жовтня 2011 року Окружним адміністративним судом міста Севастополя, запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. Ця постанова була отримана Севастопольською міської радою 17 квітня 2012 року.

Листом від 25 жовтня 2012 року № 0315/5109 Севастопольська міська рада направила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 уточнений розрахунок розміру орендної плати на 2009 рік.

Листом від 26 жовтня 2012 року № 0315/5149 Севастопольська міська рада повідомила відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про здійснення перерахунку розміру орендної плати за період з 13 липня 2009 року по 13 грудня 2009 року за договором оренди від 11 червня 2007 року, зареєстрованим 13 липня 2009 року під № 30, земельної ділянки загальною площею 0,5900 га, розташованої по АДРЕСА_1, наданої для будівництва та обслуговування мотелю з автосервісом, магазином та автопарковкою підприємцю ОСОБА_2, та направлення цього перерахунку на адресу підприємця ОСОБА_2

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 19 грудня 2012 року ВП №32033475 стягнуто з Севастопольської міської ради виконавчий збір у розмірі 1360 грн. Ця постанова була отримана Севастопольською міською радою 2 січня 2013 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 19 грудня 2012 року ВП №32033475 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2а-2576/11/2770, виданого 13 жовтня 2011 року Окружним адміністративним судом міста Севастополя, було закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) в зв'язку з повідомленням Севастопольською міською радою про повне виконання судового рішення. Ця постанова була отримана Севастопольською міською радою 2 січня 2013 року.

Задовольняючи позов суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Севастопольська міська рада повідомила відповідача про фактичне виконання судового рішення листом від 26 жовтня 2012 року, після чого державним виконавцем постановою від 19 грудня 2012 року було безпідставно стягнуто з позивача виконавчий збір. Доказів, що у відповідності з частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV до виконання позивачем судового рішення відповідачем вже було розпочато примусове виконання судового рішення суду не надано, тобто судове рішення виконано позивачем добровільно.

Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями частини третьої статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Відповідно до положень частини першої статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Частиною третьою статті 75 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно зі статтею 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суди попередніх інстанцій не врахували наведених положень матеріального закону, не встановили чи вчинялися відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в межах виконавчого провадження дії, передбачені частиною третьою статті 75 та статтею 89 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 11 лютого 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.