Справа № 826/26777/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фінансової служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно.УА» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фінансової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерно.УА» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фінансової служби у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0 від 16.10.2016 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва своєю постановою від 01 лютого 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року та постановити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ТОВ «Зерно.УА» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин із ТОВ «Укрінжиніринг Він» () за березень 2015 року та з ТОВ «Архітектура Стилю» () за період травня 2015 року, про що складено акт перевірки від 29.09.2015 року № 400/26-55-22-10/38451064 (далі - Акт перевірки).

Даним актом встановлено порушення ТОВ «Зерно.УА» п/п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 201.10 ст. 201, п. 198.1, 198.3, 198.4, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету на суму 1 220 341 грн., у т.ч. за березень 2015 року - на суму 470 050 грн. та за травень 2015 року - на суму 750 291 грн.

На підставі зазначених висновків Акту перевірки ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0 від 16.10.2015 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 1 220 341 грн. за основним платежем та на 610 171 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з таким рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Так, за відносинами позивача з ТОВ «Укрінжиніринг Він» щодо поставки позивачу товару (сільськогосподарської техніки), слід зазначити, що відносини між цими особами здійснювалися на підставі договору поставки № 15-СТ від 19.03.2015 року.

Згідно умов вказаного договору постачальник зобов'язується поставити позивачу товар на склад покупця, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., смт. Володарськ Волинський, вул. Чапаєва, 18-А. Відповідно до специфікації № 1 до договору обумовлювалася поставка таких товарів, зокрема: сівалка пневматична, культиватор, плуг навісний, обприскувач тощо. Загальна вартість товару з ПДВ - 2 820 300 грн.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що моментом виконання обов'язку щодо передачі товару вважається дата отримання товару покупцем в місці поставки товару, що підтверджується документально шляхом складання накладної та акту приймання-передачі товару.

Право власності на товар переходить до покупця в момент його передачі за актом приймання-передачі у місці поставки (п. 3.3 Договору).

Стосовно відносин позивача з ТОВ «Архітектура Стилю» щодо поставки позивачу товару (насіння сої українського походження), слід зазначити, що відносини між цими особами здійснювалися на підставі договору поставки № 2905/15-283 від 29.05.2015 року.

Згідно умов вказаного договору товар поставляється партіями згідно Специфікацій, які підписуються сторонами для кожної партії поставки. Місце поставки кожної партії товару зазначається у специфікації.

Так, згідно специфікації № 1 до договору визначено, що поставка товару (місце поставки) здійснюється за адресою: Житомирська обл., смт. Володарськ Волинський, вул. Чапаєва, 18-А, тобто за адресою складу позивача. Відповідно до специфікації обумовлювалася поставка такого товару як - насіння сої українського походження врожаю 2014 року, кількість 550 тонн. Загальна вартість з ПДВ - 4 501 750 грн.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що датою поставки товару вважається дата переоформлення товару на ім'я покупця.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту оформлення товару на ім'я покупця (п. 3.5 Договору).

Одночасно з передачею товару постачальник зобов'язаний передати покупцю такі документи: оригінал видаткової накладної на товар; зареєстровану належним чином електронну податкову накладну; оригінал акту приймання-передачі товару (п. 3.6 Договору).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач в даному конкретному випадку не є учасником транспортних відносин та з урахуванням особливостей, передбачених договорами, має прийняти товар у себе на складі, у зв'язку з чим наявність у нього в даному конкретному випадку транспортних документів не є обов'язковою.

В даному випадку до матеріалів справи надано видаткові накладні, акти приймання-передачі, які є достатніми первинними документами, що підтверджують факт поставки товару на склад позивача.

Таким чином, викладені в акті перевірки доводи відповідача про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин між позивачем і ТОВ «Укрінжиніринг Він» та ТОВ «Архітектура Стилю» у зв'язку із ненаданням до перевірки товарно-транспортних накладних, не можуть беззаперечно свідчити про порушення позивачем податкового законодавства та формування спірних сум податкового кредиту, оскільки наявність у позивача транспортних документів в даному випадку не є обов'язковою.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, відсутність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства, і не спростовує факту здійснення господарських операцій.

У той же час сукупність наданих позивачем первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання операцій такого роду, а саме: договорів із додатками до них (т. 1 а.с. 26-29, 44-48); видаткових накладних (т. 1 а.с. 42, 56); податкових накладних (т. 1 а.с. 43, 57); рахунок-фактури (т. 1 а.с. 31, 49); банківських виписок (т. 1 а.с. 32-41, 50-55); акту приймання-передавання (т. 1 а.с. 30), а також, враховуючи Договір № 2905/15-284 від 29.05.2015 року про зберігання належного позивачу насіння сої у кількості 550 тн., укладений між позивачем та ТОВ «Агріс Полісся», наявність якого встановлена ДПІ в Акті перевірки, не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

При цьому суд не приймає до уваги доводи ДПІ, викладені в Акті перевірки, про ненадання позивачем до перевірки вказаних у договорі документів, оскільки в Акті перевірки не вказано яких конкретно документів не було надано до перевірки, а також відповідачем в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, не надано суду доказів витребування таких документів та відмови платника податків або його законних представників надати копії таких документів (акту відмови, складеного у відповідності до п.85.6 ПК України).

Стосовно ж викладених в Акті перевірки доводів ДПІ про те, що в ході проведення детального аналізу ланцюга постачання не встановлено походження товарів по ланцюгу постачання, то колегія суддів зазначає, що в акті перевірки наводиться інформація по ланцюгу контрагентів ТОВ «Укрінжиніринг Він» та ТОВ «Архітектура Стилю» до 4 ланки та без будь-яких фактів фіксації порушення робиться висновок про нереальність господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «Укрінжиніринг Він» та ТОВ «Архітектура Стилю».

Акт перевірки не містить як аналізу дотримання податкової дисципліни позивачем та його контрагентами, так і доказів порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин, зокрема, не вбачається відхилень між сумами задекларованих податкових зобов'язань та податкового кредиту між позивачем та ТОВ «Укрінжиніринг Він» і ТОВ «Архітектура Стилю».

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності позивача щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності з метою отримання податкової вигоди, а відтак правовідносини учасників попередніх поставок не можуть впливати на оцінку реальності операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачання платником (позивачем у справі) та його безпосереднім постачальником.

Суд першої інстанції також правильно не прийняв до уваги доводи ДПІ щодо реалізації спірного товару декількома постачальниками по аналогічним цінам, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наведенні обставини (звітності таких постачальників, витягу з ЄРПН тощо). При цьому суд враховує, що такі обставини, за відсутності доказів протиправного характеру діяльності підприємств, не можуть свідчити про порушення саме позивачем податкового законодавства та впливати на його право формувати податковий кредит.

У взаємозв'язку із наведеним слід зазначити, що ДПІ в Акті перевірки вказує на наявність у штаті кожного із контрагентів позивача по 6 працюючих осіб, та ДПІ в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, та з урахуванням сутності операцій не доведено недостатності такої кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні, враховуючи при цьому те, що вказані операції по суті носили характер перепродажу продукції, що не заборонено законодавством та не потребує значних трудових та організаційних ресурсів для організації виконання таких операцій.

Відтак, сукупність вказаних матеріалів підтверджує фактичне виконання спірних операцій, а також їх взаємозв'язок з господарською діяльністю позивача, та не дає підстав для висновку про нездійснення спірних операцій.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вищезгадані первинні документи, податкові накладні видані контрагентами позивача за оподатковуваними операціями за ставкою 20 % (за звичайними правилами), що відповідає наведеним вище положенням податкового законодавства стосовно порядку оформлення та підстав їх видачі, наведені в них данні відповідають та кореспондуються з даними первинних документів.

Контрагенти позивача на момент вчинення господарських операцій, видачі податкових накладних були зареєстровані платниками ПДВ, що не заперечується та визнається в Акті перевірки, а отже видача ними податкових накладних є правомірною.

Під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду відносно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»).

Під час розгляду справи ДПІ також не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентами недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом.

В Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фінансової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 20.04.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Старова Н.Е.

Файдюк В.В.