Справа № 2а-1123/11
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Справа № 876/531/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.,

третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка також виступає в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Пасічнянської сільської ради, треті особи на стороні відповідача - ОСОБА_1, ПКНК «Нерудник» ВАТ «Івано-Франківськцемент» про визнання рішення незаконним,-

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2011 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, та ОСОБА_5, яка також виступає також в інтересах малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися до суду з адміністративним позовом до Пасічнянської сільської ради, в якому просили визнати незаконним та скасувати рішення від 20 жовтня 2010 року № 176 «Про визнання бути квартиронаймачем і реєстрацію за місцем проживання» ОСОБА_1.

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області постановою від 25.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.06.2015 року постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області постановою від 25.11.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.11.2015 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 закрито на підставі п.5 ч.1 ст. 157 КАС України.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2015 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Пасічнянської сільської ради від 20.10.2010 року №176 «Про визнання бути квартиронаймачем і реєстрацію за місцем проживання».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що виконком Пасічнянської сільської ради не мав права своїм рішенням № 40 від 20.02.2008 року вирішувати питання, щодо оформлення права власності на квартиру в житловому будинку по АДРЕСА_1, оскільки немає жодного рішення, щоб квартира № 1 та квартира №2, які знаходяться в житловому будинку АДРЕСА_1 були переведені в квартиру АДРЕСА_1, що є порушенням чинного законодавства. В той же час, рішенням виконкому Пасічнянської сільської ради від 20.10.2010 року апелянта визнано квартиронаймачем за адресою АДРЕСА_3

В апеляційній скарзі також зазначає, що жодних правовстановлюючих документів, що дають право позивачам на проживання в її житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 позивачі не мають.

За таких обставин, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа в судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача та відповідача в судове засідання не з'явилися, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, приймаючи рішення від 20.10.2010 року «Про визнання бути квартиронаймачем і реєстрацію за місцем проживання» ОСОБА_1, Пасічнянська сільська рада не врахувала відсутності у апелянта правовстановлюючих документів, що дають право на проживання у вищевказаній квартирі, а також того, що спірна квартира № 2 перебувала у власності позивачів та входила до їх двокімнатної квартири.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 в період з 24.07.1978 року по 16.02.1989 року та ОСОБА_2 в період з 01.08.1991 року по 24.07.1996 року працювали на 588 комбінаті нерудних копалин, який було перейменовано на філію ПКНК «Нерудник» ВАТ «Івано-Франківськцемент».

При передачі основних засобів з ДП МОУ ПКНК «Нерудник» філії ПКНК «Нерудник» приміщення гуртожитку в документах не значиться, на сьогоднішній час на балансі підприємства дане приміщення не перебуває.

Виконавчий комітет Пасічнянської сільської ради прийняв рішення №40 від 20.02.2008 року про оформлення права власності ОСОБА_2 на приватизацію в житловому будинку АДРЕСА_1, в тому числі і на квартиру, в якій раніше проживала ОСОБА_1, і в яку заселилися позивачі.

Розпорядженням органу приватизації № 5172 від 12.11.2008 року заяву ОСОБА_2 про приватизацію задоволено та передано у власність квартиру в АДРЕСА_1

При цьому, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.11.2008р. свідчить про те, що квартира , двохкімнатна за адресою: АДРЕСА_1 належить по 1/6 частці ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 208896462 від 12.11.2008, реєстраційний номер 25377979, номер запису 270 в книзі 2.

Відповідно до довідки Обласного управління ЖКГ Івано-Франківського ОБТІ від 03.03.2011р. № 423, за ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/6 ч. зареєстровано право власності на приватизовану квартиру АДРЕСА_1.

Згідно виготовленого позивачами технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, квартира складається з двох житлових кімнат - 7,2 кв.м та 34,2 кв.м., кухні - 14.6 кв.м. та коридору - 19,4 кв.м. Загальною площа квартири - 75,4 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира №2, площею 34,2кв.м, квартиронаймачем якої визнано ОСОБА_1 увійшла до двохкімнатної квартири позивачів, переданої їм у приватну власність. Зазначене підтверджується технічним паспортом, довідкою про склад сім'ї та займані ними приміщення. Крім того даний факт не заперечується відповідачем та ОСОБА_1

Незважаючи на викладене, 20.10.2010 року Пасічнянська сільська рада прийняла рішення «Про визнання бути квартиронаймачем і реєстрацію за місцем проживання», яким визнано ОСОБА_1 квартиронаймачем в АДРЕСА_3.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до пп. 5, 9 п. б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; облік нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громади.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відтак суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку щодо незаконності рішення виконавчого комітету Пасічнянської ради про визнання ОСОБА_1 квартиронаймачем оспорюваної квартири, оскільки на час прийняття вказаного рішення від 20.10.2010 року, яким ОСОБА_1 визнано квартиронаймачем кв. 2, вказана квартира була надана позивачам, як складова двохкімнатної квартири№1 у приватну власність. Окрім того, на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не була зареєстрована за адресою в АДРЕСА_1 та фактично не проживала з 2001р.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи ОСОБА_1 щодо відсутності правовстановлюючих документів, які дають позивачам право на проживання за адресою АДРЕСА_1, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст.195, 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року у справі № 2а-1123/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді О.М. Довгополов

Н.В. Ільчишин

Ухвала в повному обсязі складена 21 квітня 2016 року.