Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Київ К/9991/7883/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року та від 30 серпня 2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, начальника управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом, в якому зазначала, що проходила публічну службу в Здолбунівській районній державній адміністрації на посаді головного спеціаліста - адміністратора дозвільного центру управління економіки районної державної адміністрації та у березні 2011 року її звільнено з роботи.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року визнано протиправним та скасовано з моменту прийняття наказ Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області №5-к про звільнення з посади ОСОБА_4; поновлено ОСОБА_4 на посаді головного спеціаліста-адміністратора дозвільного центру управління економіки Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області; зобов'язано Здолбунівську районну державну адміністрацію Рівненської області нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

У липні 2011 року позивач звернулась з заявою про прийняття додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат, пов'язаних з досудовою правовою допомогою, за участь представника у судовому процесі виходячи з фактичного складу затраченого часу у розмірі 450 грн. за годину, але не менше 5 000 грн.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року у задоволенні заяви відмовлено у зв'язку з тим, що позовна заява не містила вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, відсутні докази понесення таких витрат в матеріалах справи та у ході судового розгляду не досліджувалися.

У серпні 2011 року позивач повторно звернулась із заявою про прийняття додаткового судового рішення посилаючись на невірність резолютивної частини судового рішення від 13 липня 2011 року, необхідність ухвалення додаткового судового рішення із зазначенням кожної позовної вимоги, конкретизувавши їх вирішення.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року у задоволенні заяви відмовлено у зв'язку з тим, що судовим рішенням надано відповіді на кожну позовну вимогу та відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року та від 30 серпня 2011 року залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати судові рішення щодо розгляду її заяв про ухвалення додаткових рішень та повернути справу на новий розгляд.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Види судових витрат та їх розподіл в адміністративному судочинстві визначається статтями 87, 90, 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. До таких відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором (частина перша статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) (частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що правова допомога позивачу надавалася на підставі договору від 17 травня 2011 року. Відомості про оплату наданих по-слуг на час розгляду справи ОСОБА_4 не надавала, їх стягнення не вимагала.

Фінансово-розрахункова довідка на підтвердження оплати правової допомоги представлена суду після ухвалення судового рішення, крім того не є квитанцією або належно оформленим документом фінансової звітності, що підтверджує витрати робочого часу, як підставу для розрахунку компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а тому відмова у задоволенні заяви про прийняття додаткового судового рішення у цій частині є обґрунтованою.

Статтею 168 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено випадки прийняття додаткової постанови чи постановлення додаткової ухвали судом, що ухвалив судове рішення, за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи. Такими випадками є якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року вирішено всі заявлені позовні вимоги, що також підтверджується ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року про залишення судового рішення без змін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді заяв позивача про прийняття додаткового судового рішення допущені порушення норм процесуального права.

Рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права, передбачених статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та направлення справи на новий розгляд не вбачається.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2011 року та від 30 серпня 2011 року й ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: