Справа № 2а-5842/10/1570
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-5842/10/1570

——————————————————————

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.

м.Одеса

Справа № 2а-5842/10/1570

Категорія: 8.3.3

Головуючий в 1 інстанції: Соколенко О. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів – Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря – Жукової Г.В., Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 року за адміністративним позовом Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 23 травня 2013 року ухвалено постанову про відмову Підприємству у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення. суд першої інстанції вказав, що господарська операція по реалізації палива від ДП “Устьдунайводшлях” до TOB “Інфлот-Данубіус” відображена у валових доходах за 4 кварталі 2008 року в сумі 259234,74 грн., чим порушено п.17.2 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами ” №2181 від 21.12.2000р.

Акт перевірки містить посилання на відповідні документи первинного та бухгалтерського обліку, на підставі яких відповідачем, в тому числі, встановлено заниження валових доходів у сумі 209100 грн.

При цьому, суд зазначає, що інші порушення, які таким ж самим чином відображені відповідачем у цьому ж пункті, але за інші періоди, позивач визнає та не оскаржує.

Також суд вказав, що під час всього судового розгляду справи з боку позивача не було надано доказів в обґрунтування того, що дані стосовно визначених відповідачем в акті перевірки спірних сум, що призвели до встановлення заниження валових доходів у спірних сумах, не відповідають дійсності. За відсутності надання з боку позивача доказів, що спростовують вказані порушення, суд погодився з висновками ОДПІ про те, що підприємством порушено п.п.4.1.1. п.4.1. ст.4, п.п.11.3.1. п.11.3. ст.11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств ”.

Суд погодився з висновком податкового органу, що ДПВШ “Устьдунайводшлях” на порушення п.5.2. ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств ” віднесено до складу валових витрат вартість послуг, які за своїм змістом, згідно з наданим документами, не відповідають таким, що пов’язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), та по яких не доведено факт їх використання у господарській діяльності підприємства, у зв’язку із чим підприємством завищено валові витрати в 4 кв.2007р. на суму 272744 грн.

Вирішуючи питання щодо правомірності визначення відповідачем порушення п.п.5.2.5. п.5.2. п.п.5.3.9. п.5.3. ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств ” в частині завищення підприємством витрат на суму 2619грн. в 4 кв. 2008р. та в 2 кв.2009р. на суму 537 грн., суд виходив з того, що акт перевірки в цій частині містить посилання на відповідні документи первинного та бухгалтерського обліку, на підставі яких відповідачем, в тому числі, встановлено завищення валових витрат у спірних сумах.

При цьому, суд зазначив, що інші порушення, які таким ж самим чином відображені відповідачем у цьому ж пункті, але за інші періоди, позивач визнає та не оскаржує. Під час всього судового розгляду справи з боку позивача не було надано доказів в обґрунтування того, що дані стосовно визначених відповідачем в акті перевірки спірних сум, що призвели до завищення валових витрат у спірних сумах, не відповідають дійсності.

Підприємство оскаржує висновки перевіряючих в частині встановлення завищення витрат на суму 212506 грн. в 2 кв. 2009р. та в 4 кв. 2008р. на суму 129001 грн., в іншій частині визначення порушень позивач їх не оскаржує, у зв’язку із чим, суд не досліджував питання щодо правомірності визначення відповідачем порушень у цій, не оскаржуваній позивачем частині.

Вирішуючи питання щодо правомірності визначення відповідачем порушення п.5.1., пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств ” в частині завищення підприємством витрат на суму 212506 грн. в 2 кв. 2009р. та в 4 кв. 2008р. на суму 129001 грн., суд виходив з того, що під час всього судового розгляду справи з боку позивача не було надано доказів в обґрунтування того, що дані стосовно визначених відповідачем в акті перевірки спірних сум, які призвели до завищення валових витрат у спірних сумах, не відповідають дійсності.

Суд першої інстанції погодився з висновками ДПІ, про порушення п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість ”, віднесені до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі по вказаним вище податковим накладним, одержаним від ТОВ “Інфлот-Данубіус”, в яких в рядку: “номенклатура поставки товарів (послуг) продавця ” не вказано жодних товарів або послуг, а зазначено: “очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану “Антеа”, що як зазначено вище не є товаром або послугою, який може бути підставою для віднесення спірних сум ПДВ до податкового кредиту.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” суд не прийняв до уваги висновки експертизи про те, що позивачем у відповідності до вимог п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість" виписані податкові накладні №80 від 20.06.08р., №81 від 24.06.08р., №82 від 24.06.08р. і відповідно обґрунтовано віднесено до складу податкового кредиту спірну суму ПДВ по господарській операції за Менеджерською угодою №61/08/1 від 14.04.2008р., у відповідності до вимог п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість"

Судом зазначено, що згідно п.64 договору №182/В-08 від 01.04.2008р. між ДП ВШ „Устьдунайводшлях” та ДП “Дельта-лоцман” договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 15.06.2008. Тобто кошти, які були перераховані ДП ВШ „Устьдунайводшлях” на ТОВ “Інфлот-Данубіус” сумі 9700000 грн. після 15.06.2008, перераховані вже після закінчення дії договору, коли вже ніяких дохід не міг очікуватися.

Зазначене також підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 11.06.2009 по справі за позовом прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі ДП ВШ „Устьдунайводшлях” до ТОВ “Інфлот-Данубіус” про повернення безпідставно одержаних коштів, згідно якого ТОВ “Інфлот-Данубіус” зобов’язане повернути ДП ВШ „Устьдунайводшлях” зазначені кошти, як одержані безпідставно.

Таким чином, віднесення податку на додану вартість, перерахованого ДП ВШ „Устьдунайводшлях” на ТОВ “Інфлот-Данубіус” за Менеджерською угодою №61/08/1 “Shipman 98” за очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблюваного каравану “Антеа” після 15.06.2008р. в сумі 1616666,66 грн., на підставі зазначених вище податкових накладних, є безпідставним та таким що порушує вимоги п.п.7.4.1.п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Суд дійшов висновку, що наявність у позивача виданих TOB “Інфлот Данубіус” видаткових накладних та відповідно податкових накладних, не є достатньою підставою для визнання правомірності віднесення спірних сум до складу валових витрат, оскільки відповідно п.3.7 Агентської угоди №1А/79/08/1 від 14.05.2008 року, який визначає, що на протязі 5-ти банківських днів по відходу судна агент зобов’язаний надавати остаточний дисбурсментський рахунок зі всіма підтверджуючими документами, позивачем не надано ні до перевірки, ні до суду таких підтверджуючих документів.

Оскільки до дисбурсментських рахунків позивачем не надані первинні документи, підтверджуючі факт того, що ТОВ „Інфлот Данубіус” здійснював бункеровку палива, та встановлено, що номенклатура поставки товару (послуг) продавця у дисбурсментських рахунках не відповідає номенклатурі поставки товару (послуг) продавця у податкових накладних, суд погоджується з висновком відповідача, про те, що податкові накладні оформлені з порушенням вимог пп. 7.2.1, пп.7.2.3, пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, у зв’язку із чим Підприємством завищений податковий кредит по даній операції у сумі 466694,30 грн. у т.ч., у липні 2008 року на суму 338065,22 грн. (задекларовано по рядку 16.1 декларації за грудень 2008року) та у вересні 2008 на суму 128629,08 грн.

Так як в податковій накладній №124 від 24.07.2008 року (т.3 а.с.8), виписаній ТОВ “Інфлот-Данубіус” на адресу позивача в графі: “номенклатура поставки товарів (послуг) продавця” також не вказано жодних товарів або послуг, а зазначено: “очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану “Антеа”, який не є товаром або послугою, а отже не може бути підставою для віднесення спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту, суд приходить до висновку, що позивачем за липень 2008 року безпідставно віднесено до складу податкового кредиту у липні 2008 року суму ПДВ у розмірі 283333,33 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав на те, що визнання судом неправомірності не відображення доходу у 3 кварталі 2008 року та ігнорування необхідності виключення цих доходів зі складу 4 кварталу 2008 року призводить до викривлення показників податку на прибуток підприємств та неправомірного донарахування з цього податку за результатами 2008 року.

На переконання позивача, суд переклав обов’язок доведення протиправності дій суб’єкта владних повноважень на Підприємство, оскільки з акту перевірки не зазначено контрагента з яким відбувалися господарські відносини, що невірно відображені у податковому обліку. Неможливо надати документи на підтвердження господарської операції, у тому випадку коли перевіряючи вказали тільки про податковий період та не зазначили господарської угоди і сторін цієї угоди.

Щодо завищення позивачем валових витрат 3 кварталу 2008 року на суму 2326545 грн. по операціям з бункеровки паливом, що організувалися ТОВ «Інфлот Данубіус», Підприємство вважає, що первинними документами, що підтверджують валові витрати позивача є саме дисбурсментські рахунки ТОВ «Інфлот Данубіус». Крім того, матеріали справи містять паливні звіти відповідних суден за серпень та липень 2008 року, які підтверджують факт отримання палива безпосередньо судами, де воно й використовувалося.

Меблі передані та закуплені для власної діяльності і ніяким чином не пов’язані з з/с «Арбатський», який знаходився в ремонті.

Витрати по оплаті праці команди земснаряду «Арбатський» відповідно до п.5.6 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» повинні бути віднесені до валових витрат Підприємства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відповідно до яких позивачу було донараховано податок на прибуток підприємства в розмірі 1088034 грн. та штрафні санкції в розмірі 1832596 грн., суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та обґрунтовує свої висновки на обставинах, які належним чином не доведені.

Висновки суду про завищення податкового кредиту на суму 1616666 грн. 66 коп. у тому числі у червні 2008 року на суму 1333333 грн. 33 коп. у липні 2008 на суму 283333 грн. 33 коп. не відповідають вимогам п.1.4 Закону України «Про податок на додану вартість» де під «поставкою послуг» розуміються будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг. Тому «Експлуатація каравану «Антеа» є поставкою послуг, оскільки така експлуатація є операцією з виконання караваном днопоглиблювальних робіт.

Усі податкові накладні ТОВ «Інфлот-Данубіус» містять обов’язкові реквізити, що закріплені п.7.2.1 Закону України «Про податок на додану вартість», тому висновок ОДПІ про завищення податкового кредиту на суму 466694 грн. у зв'язку з порушенням вимог щодо їх оформлення та відсутністю первинних документів на підтвердження операцій з бункеровки паливом не роблять ці документи не дійсними.

В письмових запереченнях Підприємство спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Щодо віднесення до валових витрат в 4 кварталі 2007 витрат на утримання земснаряду «Арабатський».

З матеріалів справи вбачається, що між ДП «Черноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» та Підприємством 18 жовтня 2006 укладено тайм-чартерну угоду. Пунктом 1 частини 2 цієї угоди передбачає, що ДП «Черноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» передає, а позивач приймає судно-землесос «Арабатський». Фрахтувальник на період дії угоди бере на себе обов’язок по ремонту судна та підтримання його у належному технічному стані. Період тайм-чартерної угоди складає 24 місяці.

27 жовтня 2006 сторони підписали акт прийому-передачі судна-землесосу «Арабатський» де зазначено, що об’єкт передачі знаходиться у задовільному стані. Згідно до акту від 01 грудня 2008 судно-землесос «Арабатський» виведено з чартеру.

Статтею 207 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що судновласник зобов’язаний передати судно фрахтувальнику в стані, придатному для використання його з метою, передбаченою договором чартеру (фрахтування) судна на певний час.

У зв'язку з тим, що позивачем не надано до перевірки ОДПІ документи про технічний стан судна на час укладення договору фрахтування судна та про необхідність проведення ремонтних робіт на земснаряді «Арабатський», договори на проведення ремонтних робіт, первинні бухгалтерські документи по проведенню ремонтних робіт - висновок податкового органу про завищення валових витрат в 4 кварталі 2007 на суму 272744 грн. є правильним.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання п. 4 ч.2 угоди фрахту земснаряду «Арабатський» між ДП «Черноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» та позивачем, останнім укладено договори з екіпажем судна.

До матеріалів справи надані табелі обліку робочого часу за період з жовтня по грудень 2007 земснаряду «Арабатський» в яких, наведений іменний перелік екіпажу та табелі обліку використання робочого часу, які встановлюють іменний список працівників

Згідно до п.п.5.6.1 п.5.6 ст.5 Закону України №283/97-ВР від 22.05.97р. "Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у удових відносинах з таким платником податку, які включають витрати виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт луг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Таким чином, витрати понесені Підприємством на виплату заробітної плати команди земснаряду «Арабатський» підлягають включенню до складу валових витрат 4 кварталу 2007 в сумі 248427,00 грн.

Зазначене, дає підстави стверджувати, що висновки ОДПІ про завищення задекларованих Підприємством показників є помилковими.

Щодо завищення Підприємством валових витрат по оплаті послуг ТОВ «Інфлот-Данубіус» з бункерування паливом в розмірі 2326544 грн. 76 коп. за агентською угодою №1 А/79/08/1 від 14 травня 2008 в ІІІ кварталі 2008.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Інфлот-Данубіус» - Агент та позивачем - Принципал було укладено агентську угоду №1 А/79/08/1 від 14 травня 2008. За цим договором агентування суден, що належать та знаходяться в управлінні, зафрахтовані або орендованих Принципалом. Згідно до п.2 агентського договору розрахунки по обслугованим судам між Агентом та Принципалом виконуються на підставі проформи дисбурсментського рахунку. Пунктом 3.2 зазначеного договору встановлені обов'язки Агента організовувати постачання суден технічним обслуговуванням, тощо.

Згідно з ст. 118 Кодексу торговельного мореплавства України судновласник зобов'язаний відшкодовувати морському агенту будь-які витрати, зроблені ним від його імені або за згодою. Судновласником відшкодування понесених агентом витрат по Агентській угоді №1 А/79/08/1 від 14 травня 2008 проводиться на підставі дисбурсментських рахунків, в відображається перелік понесених витрат, з доданням підтверджуючих документів.

До дисбурсментських рахунків надані підтверджуючі документи, а саме: копії видаткових накладних постачальників дизпалива для ТОВ „Інфлот Данубіус" всього на загальну суму 1342752грн. 29коп. (699606,87 + 643145,42), - №9977 від 31 липня 2008 на 699606 грн.87 коп.. без ПДВ від постачальника ТОВ „ЄСМП" (т.2 а.с.20): - №РН-7/76 від 24 липня 2008р. на суму 643145 грн.42 коп. без ПДВ від постачальника ПВКФ „НП-Агро" (т.2 а.с.48) та копії товарно-транспортних накладних по доставці палива (т.2 а.с.49-52, 45, 30-35 38, 21-24).

На підтвердження також надані накладні виписані підприємством ТОВ „Інфлот Данубіус» на адресу ДП «Устьдунайводшлях» по господарській операції з бункеровки палива на загальну суму 2326544,79 грн. без ПДВ, у тому числі: накладна №1 від 31 липня 2008 на 1683399,36 грн. без ПДВ (т.3 а.с. 190); накладна №2 від 08 серпня 2008 на суму 502785 грн. 16 коп. ПДВ (т.3 а.с.191); накладна №3 від 08.08.08 на суму 140360,26 грн. без ПДВ (т.3 а.с.192). Акт №2 звірки взаєморозрахунків між ТОВ „Інфлот Данубіус" та позивача (т.3 а.с. 194) станом на 15.03.2010, згідно до якого підприємством ТОВ „Інфлот Данубіус" на адресу Підприємства надано послуг на 2791853 грн. 75 коп.. по дисбурсментским рахункам №213 від 31 липня 2008, №213/1 від 08 серпня 2008 у №214/1 від 08 серпня 2008, №215 від 31 липня 2008, №216 від 31 липня 2008 та Підприємством прийняті понесені ТОВ „Інфлот Данубіус" витрати.

Відповідно до п.2.30 Міжнародної конвенції по запобіганню забрудненню з суден 1973 року, (дата набуття чинності для України 25.01.1994) "операція бункерування" це основний допоміжний елемент процесу, необхідного для забезпечення роботи судна за своїм прямим призначенням.

Згідно з ст. 117 Кодексу торговельного мореплавства України обов'язками морського агента є виконання формальностей та дій, пов'язаних з прибуттям, перебуванням і відходом судна. Тобто операція бункеровки паливом є постачанням суден та відповідає умовам агентської угоди 1 А/79/08/1 від 14.05.2008.

Відповідно до п.п.5.2.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств» із змінами та доповненнями до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції вважає правомірними та обґрунтованими дії Підприємства по включенню до складу валових витрат проведена Агентом - ТОВ "Інфлотлот Данубіус" бункеровки суден Принципала - Підприємства паливом на загальну суму 2326544 грн.79 коп. в межах умов Агентської угоди №1 А/79/08/1 від 14 травня 2008.

Щодо невідповідності вимогам п.п.7.2.1 п. 7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» виданих Підприємству накладних на суму 466694 грн. 30 коп.

Згідно до п.3.1 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» об'єктом обкладання ПДВ є операції з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Операції з поставки послуг, що оплачуються відповідно до законодавства портовими зборами, звільняються від обкладання ПДВ лише тоді, коли вони надаються іноземним суднам. Поставка аналогічних послуг суднам, власниками яких є резиденти України, при цьому, морські судна, які знаходяться під прапором України або у фрахті іноземних компаній, обкладаються ПДВ на загальних підставах.

Відповідно п.п.6.1.1 п.6 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість» податок становить 20 % бази оподаткування, визначеної ст. 4 цього Закону, та додається до ціни товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.2 п.7.4 ст.7 названого вище Закону визначено, що у разі коли товари (роботи, послуги) виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Згідно з п.п.3.2.14 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість» операції з надання послуг агентування фрахтування морського торговельного флоту судновими агентами не є об'єкта оподаткування ПДВ.

При підготовці висновку судово-економічної експертизи, експертом було співставлено дисбурсментський рахунок №213 від 31 липня 2008 на загальну суму 846644 грн. 77 коп. та податкова накладна №116 від 31 липня 2008 на загальну суму 843476 грн. 07 коп. На переконання експерта, різниця в сумі 3168 грн. 70 коп. є агентською винагородою. Також було співставлено дисбурсментський рахунок №215 від 31 липня 2008 на загальну суму 959632 грн. 89 коп. та податкова накладна №118 від 31 липня 2008 на загальну суму 956464,19 грн., різниця в сумі 3168 грн. 70 коп. є агентською винагородою. При співставленні дисбурсментського рахунку №216 від 31 липня 2008 на загальну суму 229485 грн. 10 коп. та податкової накладної №117 від 31 липня 2008 на загальну суму 228453 грн.09 коп., різниця в сумі склала 1032 грн. 01 коп., що є агентською винагородою.

З цього можна зробити висновок, що відображені в податкових накладних суми портових зборів та бункеровки паливом відповідають сумам відображеним у дисбурсментських рахунках, різниця між сумами відображеними у податкових накладних та дисбурсментських рахунках складається з агентської винагороди яка не підлягає оподаткуванню з податку на додану вартість.

Відповідно до ст.84 Кодексу торговельного мореплавства України у морських пор України справляються цільові портові збори: корабельний; причальний; якірний канальний; маяковий; адміністративний; санітарний та інші види зборів можуть встановлюватися законодавчими актами України. Ставки портових зборів визначені «Положенням про портові збори» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2000 № 1544.

Відображені у дисбурментських рахунках операції відповідно до ст.84 Кодексу торговельного мореплавства України відносяться до цільових портових зборів та інших видів зборів, та можуть бути скорочені до назви «портові збори».

Відповідно до вказаної правової норми, платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ціну поставки без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Підпунктами 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість" податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Пунктами 3.6 та 4.2 Агентської угоди 79/08/1 від 14.05.2008 (т.2 а.с.16) обов'язки Агента - ТОВ «Інфлот-Данубіус» включають в себе сплату від імені, за дорученням та за рахунок Принципала - Підприємства витрат понесених Агентом від імені Принципала. Згідно з п.4.7 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі коли платник податку (далі - повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за дорученням та за рахунок іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів (поставка в управління цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу) на користь продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобов'язань є дата передання таких товарів (результатів робіт, послуг) довірителю. При цьому довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів (вартість цінних паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу), перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг), придбаних повіреним за його дорученням. Тобто збільшення податкового кредиту у позивача є дата отримання товару, а саме операція бункеровки паливом та отримання інших послуг на виконання умов Агентської угоди №1 А/79/08/1 від 14.05.2008.

З цих підстав, суд апеляційної визнає, що сума податкового кредиту в розмірі 466694 грн. 30 коп. сформована у відповідності з накладними виписаними на адресу Підприємства ТОВ «Інфлот Данубіус» по агентській угоді №1 А/79/08/1.

Твердження податкового органу про порушення порядку заповнення податкових накладних №116 від 31 липня 2008, №117 від 31 липня 2008, №118 від 31 липня 2008, №143 від 08 серпня 2008, №144 від 08 серпня 2008, встановленого п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» і Наказу ДПА України від 30 травня 1997 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення» не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Самі по собі недоліки в заповненні податкових накладних, виявлені відповідачем під час перевірки не дають підстав визнавати ці накладні не дійсними. Позивачем були надані всі первинні документи, які повною мірою підтверджують здійснення господарської операції з організації ТОВ «Інфлот Данубіус» бункерування паливом суден позивача та підтверджують вартість палива. Тому Підприємством правомірно була визначена дата виникнення права на податковий кредит.

Питання правомірності врахування доходу від реалізації дизельного палива в сумі 259234 грн. 75 коп. грн. у двох податкових періодах.

У рядку 01.1 декларації з податку на прибуток Підприємства за перше півріччя 2008 відображений дохід від продажу товарів, робіт та послуг в 24533449,00 грн. та у рядку 01.1 декларації з податку на прибуток за 2008 відображений дохід від продажу товарів, робіт та послуг в сумі 36723793,00 грн. Сума доходу відображена позивачем друге півріччя 2008 складає 12190344,00 грн. (36723793,00 - 24533449,00).

Згідно з п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань шків податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті.

З цього можна зробити висновок, що Підприємством порушено п.п. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» де визначено, що: «датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку».

Відповідно до первинних документів по господарській операції з реалізації палива позивачем відвантаження палива здійснювалось у липні та серпні 2008.

Згідно з п.п. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» датою збільшення валового доходу від реалізації палива є дата його відвантаження - липень та серпень 2008. Тому, дохід від реалізації палива повинен бути включений у відповідному періоді, тобто у 3 кварталі 2008.

Між тим, згідно з даними регістрами бухгалтерського обліку Підприємства за 2 півріччя 2008 ним включено до складу валових доходів реалізацію палива у 4 кварталі 2008.

Пунктом 17.2 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюю розрахунку, або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі і відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Отже, Підприємство відображаючи у складі декларації з податку на прибуток, що подається за наступний податковий період, а саме за 4 квартал 2008, отриманий у третьому кварталі 2008 дохід у розмірі 259234 грн. 74 коп. повинно збільшити його на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної податкового зобов'язання з податку на прибуток. Оскільки цього не було вчинено, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення позивачем п.п. 4.1.1. п.4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пункту 17.2 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Щодо правомірності віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, одержаним від ТОВ «Інфлот-Данубіус» за очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану «Антеа» на суму 1616666 грн. 66 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2008 між Підприємством (менеджер) та ТОВ «Інфлот-Данубіус» (судновласник) укладено стандартну менеджерську угоду № 61/08/01, що за рішенням Господарського суду Одеської області від 27 квітня 2009 у справі №16/13-09-543 визначена як – договір морського агентування (Shipman 98). Згідно до п.12 ч. ІІ Менеджерської угоди Підприємство зобов’язалося забезпечити експлуатацію та управління безпекою суден, п.7 ч. ІІ підготовку звітності по виконанню днопоглиблювальних робіт. Дохід за такими договорами (контрактами) мало отримувати підприємство з його наступним перерахуванням на користь судновласника. Менеджер, за наявності такої можливості, може перераховувати судновласнику доход, очікуваний від управління караваном при роботі на конкретній ділянці робіт, достроково за будь-який період. Строк дії угоди визначено до 15 червня 2008 (п.64 договору).

На виконання угоди сторонами 14 квітня 2008 було підписано додаток «В» «розрахунок добової продуктивності каравану» та додаток «С» «План графік виконання робіт та руху фінансових потоків».

На підставі названої угоди (№61/08/1) та додатків до неї, менеджер – Підприємство 12 травня 2008 перерахувало ТОВ «Інфлот-Данубіус» кошти в сумі 1000000 грн., решта - 9700000 грн. було перераховано до 24 липня 2008 з призначенням платежу – «очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану Антеа».

Таким чином, за Менеджерською угодою № 61/08/01 позивач не може самостійно вчиняти нові правочини, пов’язані з купівлею-продажем товарів, майна, речей.

Відповідно до ч.2 п.4.7 Закону України «Про податок на додану вартість»: «У випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов'язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов'язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера».

Наведене дає підстави стверджувати, що Підприємство може перерахувати очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану «Антеа» на рахунки ТОВ «Інфлот-Данубіус», однак, ці суми не повинні відноситися до складу податкового кредиту позивача.

Крім того, п.п.7.2.1 п.7.2 ст. 7, вказаного вище Закону визначено реквізити, які має містити податкова накладна, зокрема, податкова накладна має містити зазначені окремими рядками опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об’єм). На противагу цьому, Підприємством віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, одержаним від ТОВ «Інфлот-Данубіус» в яких в рядку «номенклатура поставки товарів (послуг) продавця» зазначено – «очікуваний дохід від експлуатації днопоглиблювального каравану «Антеа».

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками податкового органу та визнає, що «очікуваний доход» не є товаром або послугою, а відтак, із-за невизначеності, не дає права для віднесення цих сум до податкового кредиту.

Більш того, перераховані позивачем судновласнику - ТОВ «Інфлот-Данубіус» після 15 червня 2008, тобто після закінчення дії договору, кошти в сумі 9700000 грн. не є «очікуваним доходом».

Наведена правова позиція знайшла своє підтвердження в рішенні Господарського суду Одеської області від 11 червня 2009 по справі за позовом прокуратури Одеської області в інтересах держави у особі ДП ВШ «Устьдунайводшлях» до ТОВ «Інфлот-Данубіус» про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Зважаючи на це, суд апеляційної інстанції визнає безпідставним віднесення позивачем до складу податку на додану вартість, перерахованих ТОВ «Інфлот-Данубіус» 1616666 грн. 66 коп.

Згідно до п.3 ч.1 ст.202 КАС України: «Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи…».

Зважаючи на те, що висновки, викладені Одеським окружним адміністративним судом при прийнятті постанови від 23 травня 2013 не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати це рішення та ухвалити нову постанову суду про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2013 – скасувати та прийняти нову постанову суду.

Адміністративний позов Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» до Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити частково.

У задоволенні решти адміністративного позову Державного підприємства водних шляхів «Устьдунайводшлях» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: