Справа № 819/340/15-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/31894/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського окружного адміністративного суду, виконуючого обов'язки керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду Бурдейної О.В., третя особа - Тернопільська обласна організація профспілки працівників державних установ України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, про: визнання протиправним та скасування наказу в.о. керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 січня 2015 року №14 - ОС/к про звільнення ОСОБА_3 з посади помічника судді Тернопільського окружного адміністративного суду; зобов'язання Тернопільського окружного адміністративного суду поновити на посаді помічника судді Тернопільського окружного адміністративного суду; зобов'язання Тернопільського окружного адміністративного суду нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язання Тернопільського окружного адміністративного суду внести відповідні записи до трудової книжки.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року скасовано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що наказом голови Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 червня 2010 року №14-К секретаря судового засідання Надвиничну Г.Я. переведено на посаду помічника судді цього ж суду.

29 серпня 2014 року прийнятий наказ №40-К «Про попередження помічників суддів Тернопільського окружного адміністративного суду про зміну істотних умов праці».

Згідно із вказаним наказом помічників суддів Тернопільського окружного адміністративного суду, у тому числі і позивача, попереджено про зміну істотних умов праці та перехід на умови строкового трудового договору за наявності подання відповідного судді, ознайомлено з переліком вакантних посад в апараті суду.

16 січня 2015 року в.о. керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду було повторно запропоновано позивачу вакантні посади в Тернопільському окружному адміністративному суді, про що складений акт №1, від підпису якого позивач відмовилась.

Постановою зборів Первинної профспілкової організації Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 з займаної посади.

Наказом керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року №1-ВП/к позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати тривалістю два календарних дні з 30 січня 2015 року по 31 січня 2015 року.

30 січня 2015 року в.о. керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду прийнято наказ №14-ОС/к, згідно із пунктом 1 якого ОСОБА_3 звільнено з посади помічника судді Тернопільського окружного адміністративного суду з 31 січня 2015 року відповідно до пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що лише після незгоди позивача із продовженням перебування на займаній посаді у зв'язку зі зміною істотних умов праці їй повинні були запропонувати наявні у суді вакантні посади. Проте, відповідачами не доведено, що позивач була не згідна або відмовилась від продовження перебування на державній службі на посаді помічника судді на час виконання відповідним суддею повноважень. І лише потім, у випадку незгоди працівника продовжувати роботу на займаній посаді у зв'язку зі змінами істотних умов праці, а також неможливості його переведення за його згодою на іншу посаду в апараті суду, відповідач міг вирішити питання про звільнення, однак таке звільнення повинне було бути проведене на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на відсутність подання судді про прийняття позивача на посаду помічника, неможливість збереження колишніх істотних умов праці та не згоду позивача на продовження роботи в нових умовах, на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України відповідачем правомірно звільнено ОСОБА_3 з посади помічника судді Тернопільського окружного адміністративного суду у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

До набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто до 30 липня 2010 року порядок призначення на посаду помічників суддів загальної юрисдикції був визначений чинним на той час Законом України «Про судоустрій».

Відповідно до статті 130 Закону України «Про судоустрій» прийняття на посаду помічника судді здійснювалося в порядку визначеному Законом України «Про державну службу».

30 липня 2010 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до вимог частини 1 статті 151 якого кожний суддя суду загальної юрисдикції може мати помічника, правовий статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та положенням про помічника судді, що затверджується Радою суддів України.

На виконання даної норми рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року №14 було затверджено Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції.

Частиною 4 статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 7 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції передбачено, що судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Отже, з 25 березня 2011 року було визначено новий порядок призначення на посаду помічників суддів загальної юрисдикції та звільнення їх з посади.

На виконання рішення Ради суддів України від 24 червня 2011 року №27, яким було внесено остаточні зміни до Положення про помічника судді загальної юрисдикції, ДСА України було надіслано лист на адресу всіх судів загальної юрисдикції лист щодо деяких питань застосування Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції.

Встановлено, що з метою приведення кадрової роботи апарату суду у відповідність до вимог чинного законодавства в.о. керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду 29 серпня 2014 року на виконання вимог статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтей 32, 49-2 КЗпП України та Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, було прийнято наказ №40-К «Про попередження помічників суддів Тернопільського окружного адміністративного суду про зміну істотних умов праці».

Позивач була ознайомлена з даним наказом 29 серпня 2014 року, про що свідчить відмітка про ознайомлення з наказом на зворотній стороні наказу, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 4 грудня 2014 року у справі №822/4901/14, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 про скасування наказу в.о. керівника апарату Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2014 року №40-К.

Враховуючи те, що подання про прийняття позивача на посаду помічника за строковим договором не було надано жодним суддею Тернопільського окружного адміністративного суду, відповідачем запропоновано іншу роботу в апараті суду, оскільки запропонувати посаду помічника судді не вбачалось можливим та не залежало від волі відповідача.

Так, зазначеним наказом від 29 серпня 2014 року №40-К було попереджено позивача про зміну істотних умов праці помічників Тернопільського окружного адміністративного суду, а також ознайомлено із переліком вакантних посад в апараті суді.

У зв'язку із відмовою позивача щодо призначення на будь-яку із запропонованих вакантних посад було складено відповідний акт від 16 січня 2015 року №1.

Так, у разі відмови працівника від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці (в даному випадку - від укладення строкового трудового договору) трудовий договір з ним припиняється згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України з дотримання вимог трудового законодавства.

Таке ж положення міститься і у частині 4 статті 32 КЗпП України, де зазначено, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, правильними є висновки апеляційного суду, що у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів" та прийняттям рішення Ради суддів України від 25 березня 2011 року №14 (із змінами), колишні істотні умови праці помічників суддів Тернопільського окружного адміністративного суду не може бути збережено, а тому відповідач зобов'язаний був привести кадрову роботу апарату суду у відповідність до зазначених нормативно-правових актів, внаслідок чого було прийнято наказ від 29 серпня 2014 року №40-К «Про попередження помічників суддів Тернопільського окружного адміністративного суду про зміну істотних умов праці».

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника.

Так, відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, що з огляду на відсутність подання судді про прийняття позивача на посаду помічника, неможливість збереження колишніх істотних умов праці та не згоду позивача на продовження роботи в нових умовах, на підставі пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України відповідачем правомірно звільнено позивача з посади помічника судді Тернопільського окружного адміністративного суду у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Також, згідно із пунктом 6 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачена відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав передбачених статтею 41 КЗпП України (частина 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина 3 статті 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у статтях 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, що на спірні правовідносини не поширюються гарантії, закріплені частиною 3 статті 40 КЗпП України, з тих підстав, що звільнення позивача відбулось не за ініціативою роботодавця. З цих самих підстав до спірних правовідносин не може бути застосована заборона щодо звільнення працівника без згоди профспілкового органу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду, що відповідач здійснив звільнення позивача у порядку, в спосіб та межах, передбачених чинним законодавством, та ним було вжито всіх доступних заходів задля надання можливості позивачу продовжувати свою трудову діяльність за спеціальністю у даній установі.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

О.П. Стародуб

В.В. Швець