Справа № 813/569/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Львів № 813/569/16

15 год. 57 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Палюка М.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник Юрків Р.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання необґрунтованої та формальної відповіді при розгляді клопотання ОСОБА_3 від 15.10.2015 року;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути по суті та прийняти рішення по клопотанню ОСОБА_3 від 15.10.2015 року про виділення та передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 2,0 га в адміністративних межах Мокротинської сільської ради (с. Поляни) Жовківського району Львівської області та про надання дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню відповідної земельної ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2015 року звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, до якого долучив графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про виділення земельної ділянки, оскільки, на його думку, з поданих позивачем документів неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки. Позивач вважає, що подані ним графічні матеріали дозволяють ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки, а дії відповідача є протиправними та такими, які унеможливлюють реалізацію позивачем свого права на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ним правомірно надано відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки із долученого позивачем до клопотання фрагмента карти без будь-яких графічних зображень, прив'язок до населених пунктів та відповідного масштабу неможливо ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки, а такий фрагмент карти не є графічним матеріалом в розумінні ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням, у якому просив виділити йому земельну ділянку орієнтовним розміром до 2,0 га в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки орієнтовною площею до 2,0 га по передачі його безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області. До вказаного клопотання додано копію паспорта та ідентифікаційного номера, графічні матеріали та копію договору доручення.

27.01.2016 року листом № М-2093/0-424/6-16 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомило позивача про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв'язку з тим, що на основі графічних матеріалів, долучених до клопотання, та інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Жовківському районі (лист № 22-1310-0.3-211/0/15-16 від 16.01.2016 року) неможливо ідентифікувати місце розташування пропонованої до відведення земельної ділянки.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Отже, згідно із нормами Земельного кодексу України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченому вказаним Кодексом.

Положеннями ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

З аналізу ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України випливає висновок, що бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовним розмірами зазначається заявником на фрагментах планово-картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Судом встановлено, що позивачем до клопотання від 15.10.2015 року додано, крім іншого, графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території, що виділена (с. Поляни, Жовківський район, Львівська область) у відповідності та що не суперечить ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (а. с. 10); графічну карту кадастрового розподілу з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території, що виділена (с. Поляни, Жовківський район, Львівська область) у відповідності та що не суперечить ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (а. с. 11).

Дослідивши додані до клопотання графічні матеріали, суд дійшов висновку, що в них лише частково відображено карту с. Поляни, Жовківського району, Львівської області, а розташування земельної ділянки відносно меж населеного пункту визначити не можливо, оскільки на роздрукованій карті відсутні будь-які графічні позначення бажаної позивачем земельної ділянки до населених пунктів. Крім цього, роздрукована карта населеного пункту не є графічними матеріалами у розуміння ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, оскільки не дозволяє уповноваженому органу встановити просторове розміщення земельної ділянки.

Суд також враховує лист відділу Держгеокадастру у Жовківському районі Львівської області № 22-1310-0.3-1398/0/15-16 від 23.03.2016 року (а. с. 43-44), в якому зазначено, що при розгляді клопотання позивача неможливо ідентифікувати земельну ділянку та її орієнтовне місце розташування, оскільки у доданих до клопотання матеріалах наявне графічне зображення всього населеного пункту с. Поляни, а також частина земель в межах населеного і за його межами (в тому числі землі державної, комунальної та приватної власності). В листі також зазначено, що зважаючи на відсутність графічних матеріалів з орієнтовним, але конкретніше визначеним місцем розташування земельної ділянки, відділ був позбавлений можливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки та ідентифікувати об'єкт на відповідність вимогам Земельного кодексу України.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням встановлених обставин справи та меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області щодо розгляду клопотання позивача від 15.10.2015 року та надання відповіді на нього діяло в межах повноважень, встановлених законом, та з урахуванням вимог, встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, суд вважає, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з мотивів неможливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки та надано повну і об'єктивну відповідь на клопотання з даного питання.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 23.09.2015 року у справі К/800/31141/15.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Правила ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не застосовуються, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 18.04.2016 року.

Суддя Клименко О.М.