Справа № 742/874/152-а (2а/742/25/15)
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ К/800/35176/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Загородньої М. О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Прилуцької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Прилуцької міської ради, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсними і скасування рішення та свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Прилуцької міської ради Чернігівської області, Виконавчого комітету Прилуцької міської ради про визнання недійсними і скасування рішення та свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 15 травня 2007 року № 274 надано поштові адреси: п. 11.1- 37/100 частинам будівлі магазину № 8, придбаним у власність ОСОБА_6 - АДРЕСА_1; п. 11.2 - 14/25 частинам будівлі магазину №, 8 придбаним у власність ОСОБА_7 - АДРЕСА_2; п. 11.3 - 7/100 частинам будівлі магазину № 8, придбаним у власність ОСОБА_7 - АДРЕСА_3.

З архівного витягу з рішення Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 12 червня 2007 року № 362 вбачається, що в зв'язку з внутрішнім переплануванням частин будівлі магазину № 8, затверджено загальні площі, при умові оформлення договору оренди на земельні ділянки в місячний строк: п. 8.1 - 37/100 частин будівлі магазину № 8 по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 в розмірі 424,0 кв. м; п. 8.2 - 14/25 частин будівлі магазину № 8 по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 в розмірі 573,8 кв. м.

Рішенням Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 19 червня 2007 року № 363 вирішено оформити право власності: п. 1.1 за ОСОБА_7 на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, та на нежитлове приміщення по АДРЕСА_3; п. 1.2 за ОСОБА_6 - на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, - в зв'язку з виділенням об'єктів нерухомості в натурі та наданням об'єктам нових поштових адрес.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про достатність підстав для задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, тому в позові відмовив, а в частині вимог провадження у справі закрив.

Колегія суддів не заперечує правильності резолютивної частини судового рішення апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, але не погоджується з їх мотивуванням з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Саме по собі оскарження дій відповідача не є ефективним захистом прав позивача, оскільки правовідносини, що фактично пов'язані з поверненням майна, перейшли в іншу правову якість, а відтак не призведуть до повернення спірного майна.

На думку колегії суддів, правова оцінка діям чи рішенням суб'єкта владних повноважень може бути дана при розгляді спору про право.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Між тим, як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення реалізовано шляхом його виконання, отримано свідоцтво про право власності на майно та оформлено право оренди земельної ділянки, що свідчить про наявність цивільно-правового спору між позивачами та третьою особою, який направлений на захист права.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки після оформлення права між учасниками судового процесу виник спір про право.

Оскільки помилкове застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками за наявності інших підстав для відмови в позові.

В частині вимог закриття провадження у справі суд касаційної інстанції погоджується в повному обсязі з мотивів, викладених в рішенні суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: