Справа № 815/693/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/693/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Євроімекс» до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.02.2016 року № , -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.02.2016 року № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 21.12.2015 року по 25.12.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели документальну позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «Євроімекс» з питань правових відносин з ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Інфоторія», ТОВ «Авва Україна» за період травень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 31.12.2015 року Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 4426/22-02, яким встановлені порушення позивачем:

- п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 491916,00 грн.

На підставі цього акту перевірки Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 09.02.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 737874,00 грн., у тому числі за основним платежем 491916,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 245958,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 09.02.2016 року № , вважає його протиправним та таким, що належить до скасування.

В судове засідання, призначене на 19.04.2016 року, сторони не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно. 19.04.2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні.

Суд, з урахуванням ст.122 та ст.128 КАС України, вирішив розглянути дану адміністративну справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Євроімекс» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 22.06.2010 року за № 7540.

На підставі направлень (т.2 а.с.25), наказу від 21.12.2015 року № 636-п (т.2 а.с.24), в період з 21.12.2015 року по 25.12.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели документальну позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «Євроімекс» з питань правових відносин з ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Інфоторія», ТОВ «Авва Україна» за період травень 2014 року.

За результатами цієї перевірки 31.12.2015 року Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 4426/22-02 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Приватного підприємства «Євроімекс» код за з питань правових відносин з ТОВ «Феррум-Люкссервіс», код за за період травень 2014 року; ТОВ «Агроюг-сервіс», код за за період травень 2014 року; ТОВ «Інфоторія», код за за період травень 2014 року; ТОВ «Авва Україна», код за за період травень 2014 року» (т.1 а.с.43-56).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, за травень 2014 року на загальну суму 491916,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що позивач до перевірки не надав всіх необхідних документів, а також у зв'язку з отриманою податковою інформацією відсутні факти реальності вчинення господарських операцій.

Приватне підприємство «Євроімекс» 27.01.2016 року подало свої заперечення на акт перевірки Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 31.12.2015 року № 4426/22-02.

Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області листом від 04.02.2016 року повідомила про відмову у врахуванні викладених у запереченнях доводів Приватного підприємства «Євроімекс».

За наслідками перевірки Приватного підприємства «Євроімекс» Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 09.02.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 737874,00 грн., у тому числі за основним платежем 491916,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 245958,00 грн. (т.1 а.с.26).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що ПП «Євроімекс» уклало з ТОВ «Феррум-Люкссервіс», ТОВ «Агроюг-сервіс», ТОВ «Інфоторія», ТОВ «Авва Україна» наступні договори: купівлі-продажу від 02.12.2013 року № ДГ-0000122, поставки від 01.04.2014 року № 08/04, поставки від 01.05.2014 року № 12/05, про надання послуг від 01.05.2014 року № 13/05 (т.1 а.с.57-58, 137-138, 202-203, 221-222).

З огляду на зміст вказаних договорів позивача з контрагентами, суд дійшов висновку, що вони містять всі істотні умови, які передбачені законодавством.

На підтвердження реальності виконання зазначених договорів позивач надав до суду наступні документи: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), договір оренди нежитлової будівлі фруктосховища-холодильника № 04/14-2 від 01.04.2014 року, договір суборенди нежитлового приміщення № 36/01/14-С від 01.01.2014 року, договори позички транспортного засобу, акти прийому-передачі ТЗ, накази, довідки про санітарну обробку автомобіля, виписки по рахунку, платіжні доручення, реєстр отриманих та виданих податкових накладних, протоколи випробувань (т.1 а.с.59-136, 139-201, 204-220, 223-250; т.2 а.с.1-6, 66-85, 93-104, 114-193, 200-237; т.3 а.с.9-10, 13-14, 19-20).

Суд встановив, що укладені договори позивача з його контрагентами повністю узгоджуються, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд встановив, що за придбану продукцію, поставлений товар та надані послуги позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договорів зазнали змін майнового стану.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договорами укладеними з контрагентами позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивачу поставлялися товари та надавалися послуги, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці товари та надані послуги з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи (т.2 а.с.194-199).

Також, під час розгляду справи суд встановив, що ПП «Євроімекс» здійснювало продаж (реалізацію) придбаного та поставленого від контрагентів товару (продукції) з метою провадження своєї господарської діяльності.

На підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій у періодах, які перевірялися, та використання поставленого товару у власній господарській діяльності позивач надав до суду наступні документи: договори поставки, податкові накладні, товарні накладні, видаткові накладні (т.2 а.с.238-251; т.3 а.с.1-8, 11-12, 15-18, 21-24).

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту отримання позивачем зазначених податкових накладних від контрагентів у позивача виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача умов договорів підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв спірне податкове повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 09.02.2016 року № .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Приватного підприємства «Євроімекс» () суму сплаченого судового збору в розмірі 11068 (одинадцять тисяч шістдесят вісім) грн. 11 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко