Справа № 826/13082/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Київ К/800/52234/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Стеценка О.Л.,

відповідача - Корчук Л.В.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Інспекція)

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015

у справі № 826/13082/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Пауер" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Товариство звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.01.2015 № та від 27.01.2015 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2015 у позові відмовлено. Постанову мотивовано тим, що подані платником первинні документи не підтверджують дійсного руху активів між задекларованими учасниками поставки, а тому не можуть слугувати підставою для формування даних податкового обліку за операціями з придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» (далі - ТОВ «Грант Тайм»).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови суд апеляційної інстанції виходив з того, що Товариство документально підтвердило витрати (у тому числі по сплаті ПДВ) за господарськими операціями зі спірним контрагентом, тоді як Інспекція не подала належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача у сфері податкових правовідносин.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що Інспекцією було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Грант Тайм» за період з 01.01.2013 по 30.09.2014.

Результати перевірки відображені в акті від 26.12.2014 № 1433/26-54-22-01-07/19030185, в якому викладено висновок Інспекції про неправомірне формування Товариством у податковому обліку витрат і податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Грант Тайм», які не опосередковувалися реальним виконанням та були спрямовані та одержання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Вказаний висновок мотивований відсутністю ознак реального суб'єкта господарювання у діяльності ТОВ «Грант Тайм», яке не перебуває за місцезнаходженням, не має майна, основних фондів і трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для провадження господарської діяльності і виконання розглядуваних операцій; також в акті перевірки містяться посилання на протокол допиту засновника ТОВ «Грант Тайм» - ОСОБА_3, який повідомив про реєстрацію цього підприємства на своє ім'я за грошову винагороду без наміру провадити будь-яку фінансово-економічну діяльність та заперечив свою фактичну участь у діяльності цього суб'єкта господарювання.

Порядок формування витрат для цілей податкового обліку та податкового кредиту з ПДВ визначений статтями 138, 198 Податкового кодексу України (далі - ПК).

За правилами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що

податкові наслідки у вигляді формування витрат і податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт. Податкова вигода не може бути визнана обґрунтованою, якщо отримана не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності. Водночас порушення контрагентом платника своїх податкових та інших обов'язків саме по собі не може розцінюватися як доказ недобросовісності податкової вигоди такого платника.

Як встановили суди, спірні господарські операції виконувалися на підставі договорів купівлі-продажу від 11.01.2013 № 1 та від 08.01.2014 № 1, за умовами яких ТОВ «Грант Тайм» (постачальник) зобов'язалося поставити позивачеві товар, кількість, номенклатура та вартість якого узгоджується у специфікаціях.

На підтвердження реальності виконання цих операцій позивачем подано накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні (якими засвідчено перевезення товару в окремих випадках), виписки з банківського рахунку Товариства про оплату позивачем товару у безготівковому порядку.

Також позивачем подано товарно-транспортні накладні, накладні та довіреності, які засвідчують факт подальшої поставки позивачем придбаного товару третім особам у рамках провадження власної господарської діяльності.

Аналізуючи вказані документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вони відповідають критеріям, встановленим вищенаведеними нормами права та містять достатні і достовірні відомості про спірні операції.

У свою чергу, податковий орган не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків.

При цьому апеляційним судом обґрунтовано взято до уваги, що чинне податкове законодавство не покладає на платника обов'язку контролювати діяльність осіб, що поставляють йому товари (роботи, послуги). На момент укладення та виконання названих договорів контрагент Товариства був зареєстрований в установленому порядку та його керівником значився ОСОБА_3, вказаний у первинних документах. У зв'язку з цим самі по собі заперечення цією особою своєї причетності до діяльності ТОВ «Грант Тайм» за відсутності інших доказів на підтвердження цього факту не означає, що він не був учасником розглядуваних операцій та не підписував документацію, пов'язану з їх виконанням, що може свідчити лише про недобросовісність контрагента, а не позивача. Всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС Інспекцією не представлено безумовних доказів того, що документи від імені ТОВ «Грант Тайм» були підписані невстановленою особою.

Інспекцією також не доведено зв'язку між відсутністю ТОВ «Грант Тайм» за місцезнаходженням та недостатністю у нього ресурсів з неможливістю виконання розглядуваних поставок позивачеві з огляду на можливість провадження ним господарської діяльності за іншою адресою, у тому числі з використання орендованих, тимчасово залучених ресурсів.

Апеляційний суд вмотивовано переоцінив й установлені судом першої інстанції обставини справи щодо невідповідності дати оформлення окремих первинних документів датам виконання спірних операцій, щодо відсутності виданих позивачем уповноваженій особі довіреностей на одержання товарно-матеріальних цінностей та щодо неподання Товариством товарно-транспортних накладних, оформлених за кожною операцією з поставки товару (які покладені судом першою інстанцією в основу прийняття рішення про відмову в задоволенні даного позову).

Відсутність в окремих випадках товарно-транспортної документації, що складається при перевезенні товару, зумовлена транспортуванням позивачем придбаної продукції на умовах самовивозу без залучення автоперевізника, що не передбачає оформлення товарно-транспортних накладних. Як з'ясував апеляційний суд, товар одержувався директором Товариства, який не потребує довіреності на вчинення юридично значущих дій від імені очолюваної ним юридичної особи. Також суд першої інстанції не зазначив, по яким саме операціям та на яку суму не співпадають дати складення первинних документів, у той же час апеляційний суд з цього приводу зауважив, що подання позивачем договорів, укладених з ТОВ «Грант Тайм» у 2012 році (тобто до часу виконання спірних операцій) зумовлено тривалим характером ділових стосунків Товариства з цим контрагентом та чинністю цих договорів й у перевіреному періоді.

Слід зазначити, що відмовляючи платникові у праві на податковий кредит та на формування витрат з підстав його недобросовісності податковий орган повинен довести саме недобросовісність у діях такого платника, а не обмежуватися формальним перерахуванням будь-яких фактів.

Установлені та оцінені апеляційним судом обставини справи Інспекцією у касаційній скарзі не спростовані, у тому числі й з посиланням на конкретні наявні у матеріалах справи документи. Доводи Інспекції про те, що апеляційним судом не встановлено усі обставини спору та не надано належної правової оцінки поданим доказам, не знайшли свого підтвердження.

Норми матеріального права застосовані апеляційним судом правильно, порушень процесуальних норм, що тягнуть зміну або скасування оскаржуваної постанови, касаційним судом не виявлено.

З відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5846,40 грн., сплату якого було відстрочено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 94, 160, 167, 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2015 у справі № 826/13082/15 залишити без змін.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві судовий збір в сумі 5846,40 грн. (п'ять тисяч вісімсот сорок шість гривень 40 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 "Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько