Справа № 0907/2а-14240/11
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ К/800/15756/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського міського центру зайнятості-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю за касаційною скаргою Івано-Франківського міського центру зайнятості на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського центру зайнятості виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про визнання неправомірним наказу № 89 від 27.11.2009р., стягнення з Івано-Франківського міського центру зайнятості невиплаченої суми допомоги по безробіттю з індексацію за затримку виплати та понесених судових витрат по справі.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2012 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірним наказ №89 від 27.11.2009р. «Про повернення коштів» щодо відшкодування коштів у сумі 9223,93грн., виплачених ОСОБА_4 допомоги по безробіттю. Стягнуто з Івано-Франківського міського центру зайнятості ( АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 невиплачену допомогу по безробіттю за період з 27.11.2009р. по 06.07.2010р. з індексацією за затримку виплати в розмірі 12390,93грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року залишено без змін постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2012 року.

Івано-Франківський міський центр зайнятості не погодився з постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову про відмову у задовленні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 14.05.2009р. звернулась до Івано-Франківського міського центру зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

21.05.2009р. позивачу було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Відповідно до Акту №2447 від 27.11.2009р. розслідування страхових випадків і обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що позивач під час перебування на обліку, як безробітна перебувала у трудових відносинах з ТзОВ «Веста Трейд», у зв'язку з чим відповідачем винесено наказ від 27.11.2009р. № 89 «Про повернення коштів» щодо відшкодування коштів у сумі 9223,93грн., виплачених позивачці допомоги по безробіттю. Відповідні висновки відповідачем зроблені на основі даних реєстраційної картки відділу Єдиної державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради.

Не погоджуючись з наказом від 27.11.2009р. № 89 «Про повернення коштів», позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що висновки Івано-Франківського міського центру зайнятості про те, що в період з 13.09.2009р. по 26.11.2009р. позивач відносилась до зайнятого населення відповідно до ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, вказували на те, що відповідно до наказу ТзОВ «Веста Трейд» №5 від 31.03.2004р. та витягу з трудової книжки, позивач звільнена з посади директора даного підприємства згідно ст.36 КЗпП України з 31.03.2004р., а вже з 01.04.2004р. прийнята на посаду секретар-референта в ТзОВ «ТТК», звідки звільнена у зв'язку із скороченням штату 12.05.2009р.

Крім того, рішенням Івано-Франківського міського суду від 22.02.2010р., яке набрало законної сили 05.03.2010р., визнано недійсним відомості щодо позивачки, як керівника «Веста Трейд», які внесені до Єдиного державного реєстру на підставі реєстраційної картки Ф №1.6 від 20.12.2004р. Крім того, судом під час розгляду даної справи встановлено, що позивач звільнена з ТзОВ «Веста Трейд» з 31.03.2004р. та жодних доходів в ТзОВ «Веста Трейд» з цього часу не отримувала, оскільки товариство підприємницькою діяльністю не займалося.

З таким висновком судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Визначення осіб, які вважаються безробітними надано в ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до якої, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Дана норма кореспондує з положеннями викладеними п. 11 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою КМ України від 14 лютого 2007 р. № 219.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, відносяться до зайнятого населення.

З наведених вище правових положень випливає, що право на допомогу по безробіттю мають виключно громадяни, які визнані в установленому порядку безробітними. При цьому, безробітними вважаються ті громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку. Тобто для визнання особи безробітною обов'язковим є наявність двох умов, відсутність роботи та заробітку.

Відповідно до ч. 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

За п.8 ч. 1ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці, від 20.11.2000, № 307, допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин за п.6.14 вказаного порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 не приховувала неправдивих відомостей до Центру зайнятості щодо його зайнятості на час надання статусу безробітного та виплати допомоги.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 22.02.2010р., яке набрало законної сили 05.03.2010р., визнано недійсним відомості щодо позивачки, як керівника «Веста Трейд», які внесені до Єдиного державного реєстру на підставі реєстраційної картки Ф №1.6 від 20.12.2004р.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

За правилами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також встановлено, що позивач звільнена з ТзОВ «Веста Трейд» з 31.03.2004р. та жодних доходів в ТзОВ «Веста Трейд» з цього часу не отримувала, оскільки товариство підприємницькою діяльністю не займалося.

Оскільки жодних доказів того, що ОСОБА_4 зловживала своїми правами або умисно не виконувала свій обов'язок щодо подання відповідних відомостей які впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг судами попередніх інстанцій не встановлено, то суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо неправомірності прийняття наказу від 27.11.2009р. № 89 «Про повернення коштів».

При цьому слід зазначити, що посилання Івано-Франківського міського центру зайнятості щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки, ОСОБА_4 вже зверталася до Івано-Франківського міського суду в березні 2010р. з позовом про визнання наказу № 89 від 27.11.2009р. та стягнення грошових виплат на випадок безробіття до Івано-Франківського міського центру зайнятості, який був розглянутий судом та винесено рішення від 22.02.2011р., яке скасоване ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.10.2011р., а провадження, яке проводилося в порядку цивільного судочинства у даній справі закрите, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції вимог Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, пов'язаних із соціальними виплатами».

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії. У частині п'ятій цієї ж статті вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Із наведеної вище норми вбачається, що виплата допомоги по безробіттю підлягає індексації.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги в частині виплати розміру суми індексації за несвоєчасну виплату допомоги по безробіттю обґрунтовано виходили з висновку незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» від 22 серпня 2012 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до вимог ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Івано-Франківського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак

В.В. Швець