Справа № 825/2625/13-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/58851/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за касаційною скаргоюОСОБА_4
напостанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року
у справі№825/2625/13-а
за позовомОСОБА_4
до1. Начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренка Юрія Володимировича 2. Чернігівського міського управління юстиції
прозобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренка Юрія Володимировича, Чернігівського міського управління юстиції, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила:

- зобов`язати начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренка Юрія Володимировича від імені Чернігівської міської ради укласти з ОСОБА_4 додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 07.12.2007 р. № 3258, укладеного між Чернігівською міською радою, як Орендодавцем, та ОСОБА_4, як Орендарем, про поновлення даного договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,9816 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, на строк до 11.12.2017 р. на тих самих умовах;

- зобов`язати реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_4 право оренди земельної ділянки загальною площею 1,9816 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, строком до 11.12.2017 р. згідно додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 07.12.2007 р. № 3258, укладеного між Чернігівською міською радою, як Орендодавцем, та ОСОБА_4, як Орендарем.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року позов задоволено частково. Зобов'язано начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренка Юрія Володимировича від імені Чернігівської міської ради укласти з ОСОБА_4 додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 07.12.2007р. №3258, укладеного між Чернігівською міською радою, як Орендодавцем, та ОСОБА_4, як Орендарем, про поновлення даного договору оренди земельної ділянки загальною площею 1,9816 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, на строк до 11.12.2017р. на тих самих умовах. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 грудня 2007 року між Чернігівською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки №3258, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,9816 га, розташовану в АДРЕСА_1 для експлуатації частини нерухомого майна (виробничий корпус з прибудовами та теплиці).

Відповідно до п.6 Договору, даний договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

У зв'язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки, позивач листом від 01.11.2012 р. повідомив Чернігівську міську раду про своє бажання поновити дію договору оренди земельної ділянки на новий строк. До листа було додано проект додаткової угоди від 01.11.2012 р. до договору оренди земельної ділянки від 07.12.2007 р. № 3258, яким пропонувалося строк дії договору поновити на новий строк встановивши його до 11.12.2017 р.

Проте, Чернігівська міська рада, у встановлений законом місячний термін, лист позивача із проектом додаткової угоди не розглянула, з метою узгодження істотних умов договору оренди до позивача не зверталася, рішення про поновлення договору не прийняла та Додаткову угоду про поновлення договору з позивачем не уклала. Одночасно, передбаченого законом листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі позивач від Чернігівської міської ради не одержував.

У зв'язку із цим, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а Чернігівська міська рада протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі позивачу не надіслала, договір оренди земельної ділянки від 07.12.2007 р. № 3258 вважається поновленим на той самий строк, тобто до 11.12.2017 р., і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку, укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди мало бути здійснене з начальником Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренко Ю.В. без прийняття Чернігівською міською радою рішення про його поновлення.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції всупереч вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зобов'язав начальника Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради Титаренка Ю.В. від імені Чернігівської міської ради укласти з ОСОБА_4 додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без прийняття рішення Чернігівської міської ради.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що вирішуваний спір належить до адміністративної юрисдикції. Проте, із цим висновком погодитися не можна з огляду на нижченаведене.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За приписами частини другої статті 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Частинами 1 та 2 ст. 83 цього Кодексу встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У пунктах "а", "б", "в", "г" і "к" статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міська рада відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Зазначені положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 Земельного кодексу України, згідно якого земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Тобто, пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим.

Суди не звернули уваги на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права користування, а саме права оренди на спірну земельну ділянку.

Так, міська рада як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом.

Водночас, відповідач владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 лютого 2012 року, 06 листопада 2012 року та 01 жовтня 2013 року (справи №№ 21-1041во10, 21-288а12, 21-345а13 відповідно).

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно з ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За нормою частини другої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, може бути розглянутий за правилами, встановленими КАС України, а тому рішення у цій справі підлягають скасуванню внаслідок неправильного застосування норм процесуального закону із закриттям провадження у справі, з роз'ясненням позивачеві про право на звернення до суду на загальних підставах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157, 222, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року скасувати, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві його право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: