Справа № 800/240/16
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

19 квітня 2016 року № П/800/240/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Борисенко І.В., перевіривши

позовну заяву і додані до неї матеріали ОСОБА_1

до Верховної Ради України

про визнання дій, постанови незаконними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України (як до суду першої інстанції) із позовною заявою до Верховної Ради України, у відповідності до якої просить:

- визнати дії Верховної Ради України, що виявились в прийнятті, розгляді проекту постанови № 4423 та прийняття постанови незаконними;

- скасувати Постанову Верховної Ради України реєстраційний номер 1093-VІІІ від 14.04.2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступними обставинами:

- парламентська коаліція «Європейська Україна» припинила існування 18.02.2016 року та 14 квітня 2016 року Верховна Рада України розпочала роботу без наявності парламентської коаліції;

- станом на ранок 14 квітня у Верховній Раді України був зареєстрований президентський проект Постанови № 4420 про призначення ОСОБА_3 на посаду Прем'єр-міністра України та проект Постанови № 4423 «Про Кабінет Міністрів України», внесений народними депутатами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який теж передбачав призначення ОСОБА_3 на посаду Прем'єр-міністра України.

- президентський проект Постанови № 4420 Верховною Радою України не розглядався;

- постанова, проект якої за № 4423 було внесено на розгляд Верховної Ради України та яка передбачала три пункти (прийняття відставки Прем'єр-міністра України ОСОБА_6; скасування попередньої постанови Верховної Ради України про визнання роботи Кабінету Міністрів України незадовільною; призначення нового Прем'єр-міністра України ОСОБА_3.), після прийняття отримала реєстраційний номер 1093-VIII від 14.04.2016.

На думку позивача, дії Верховної Ради України, які полягали в прийнятті та розгляді проекту постанови № 4423, та прийнята Верховною Радою України постанова №1093-VIII від 14.04.2016 є незаконними, оскільки прийняття відставки та призначення Прем'єр-міністра України - це акти індивідуальної дії і повинні розглядатися окремими постановами Верховної Ради України. Крім того, виходячи з норм Конституції України, подання на призначення Прем'єр-міністра України - це виключне право Президента України і народні депутати України, навіть коли вони є головами парламентських фракцій, не мають права подання кандидата на посаду Прем'єр-міністра України.

Перевіривши позовну заяву та долучені до неї матеріали, суддя Вищого адміністративного суду України не вбачає підстав для відкриття провадження у адміністративній справі за поданою позовною заявою з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ, вирішення яких потребує спеціального виключного врегулювання нормами процесуального права, передбачені в главі 6 Розділу ІІІ Кодексу адміністративного судочинства України (статті 171-1836).

Так, особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України визначені у статті 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, правила якої поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України.

За змістом ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Приписи ст.1711 Кодексу адміністративного судочинства України цього висновку не спростовують. Зі змісту регулювання, яке міститься у цьому Кодексі, також вбачається, що право оскаржити індивідуальний акт має лише особа, якої він стосується.

Таким чином, адміністративна процесуальна дієздатність заявника у відносинах, врегульованих оспорюваною постановою, законодавчо обмежена.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.12 ч.1 ст.85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить призначення за поданням Президента України Прем'єр-міністра України.

За змістом статей 114, 115 Конституції України Прем'єр-міністр України призначається Верховною Радою України за поданням Президента України; Прем'єр-міністр України, інші члени Кабінету Міністрів України мають право заявити Верховній Раді України про свою відставку.

Відповідно до частин 2, 3 ст.138 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року №1861-VI, така форма актів Верховної Ради України, як постанови, приймаються з конкретних питань з метою здійснення установчої, організаційної, контрольної та інших функцій.

Відповідно до п.11 ст.205 Регламенту Верховної Ради України рішення про надання згоди на призначення на посаду Прем'єр-міністра України оформляється постановою Верховної Ради.

З оспорюваної постанови Верховної Ради України № 1093-VІІІ від 14.04.2016 «Про Кабінет Міністрів України» вбачається, що вона прийнята відповідно до пункту 12 частини 1 статті 85 Конституції України, частини 2 статті 114 та частини 2 статті 115 Конституції України.

Відповідно до ст.147 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Гарантування верховенства Конституції України як Основного Закону держави на всій території України згідно зі статтею 2 Закону України «Про Конституційний Суд України» є завданням Конституційного Суду України.

За змістом ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 152 Конституції України встановлено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до п.1 ст.13 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України приймає рішення та дає висновки у справах щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно ст.15 Закону України «Про Конституційний Суд України» підставами для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності правових актів повністю чи в їх окремих частинах, зокрема, є порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності та перевищення конституційних повноважень при їх прийнятті.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

З огляду на те, що порядок призначення Прем'єр-міністра України визначений нормами Конституції України, доводи позивача про неналежність суб'єкта подання кандидата на призначення на посаду Прем'єр-міністра України та наявність інших порушень при прийнятті постанови Верховної Ради України № 1093-VIII від 14.04.2016, а також враховуючи, що адміністративна процесуальна дієздатність заявника, як громадянина, у відносинах, врегульованих оспорюваною постановою, законодавчо обмежена, то дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки розгляд такої справи віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій Верховної Ради України незаконними, визнання постанови Верховної Ради України незаконною та її скасування слід відмовити.

Керуючись статтями 17, 18, 109, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання дій незаконними, визнання постанови незаконною та її скасування.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Борисенко