Справа № 802/325/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2016 р. Справа № 802/325/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Макушинського Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) із адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193 від 12.02.2016 року; про стягнення виконавчого збору ВП №50158193 від 20.02.2016 року; про арешт всього майна та оголошення заборони його відчуження ВП №50158193 від 20.02.2016 року.

Перед початком розгляду справи по суті, судом поставлено на розгляд питання про здійснення заміни неналежного відповідача на належного. Позивач та представник відповідача у судовому засіданні не заперечували щодо заміни неналежного відповідача. З урахуванням викладеного, протокольною ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання від 06.04.2016 року, судом здійснено заміну неналежного відповідача, а саме: головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. замінено на належного відповідача - Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Разом із адміністративним позовом позивач подав клопотання про поновлення строку на оскарження постанов державного виконавця. У своєму клопотанні позивач повідомив, що спочатку за захистом порушених прав звертався до Вінницького міського суду Вінницької області 29.02.2016 року, у порядку цивільного судочинства. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2016 року у ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження та роз'яснено, що за захистом своїх прав позивач має право звернутись у порядку адміністративного судочинства. Вказана ухвала набрала законної сили 10.03.2016 року (а.с.14). Тому, за відновленням порушених прав, ОСОБА_1 до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся лише 18.03.2016 року.

Вирішуючи питання про поважність причин для поновлення пропущеного строку, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частини другої статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, враховуючи наведені норми та доводи позивача, суд дійшов висновку, що причину пропуску строку, вказану останнім, можна вважати поважною, адже він вжив всіх необхідних заходів, спрямованих на захист його прав в суді, в межах визначених законом строків.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови державного виконавця винесені з порушенням норм чинного законодавства, а тому просив визнати їх протиправними та скасувати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Крім того, зазначив, постановою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 01.12.2015 року №428 необґрунтовано накладено на ОСОБА_1 штраф за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, оскільки жодних документів чи пояснень з приводу виявлених правопорушень Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області не витребовувались. Також повідомив, що постанову про відкриття виконавчого провадження він отримав вже після закінчення строку на добровільне виконання рішення, позивачу не було відомо про наявність виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та про строки його виконання, а отже боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений строк.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що у Центральному відділі державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції знаходиться на виконанні виконавче провадження з виконання постанови Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 01.12.2015 року №428 про стягнення штрафу в сумі 8500,00 грн. Вищевказана постанова надійшла на виконання до виконавчої служби 09.02.2016 року і державним виконавцем у відповідності до ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження. Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено перелік підстав, за якими державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, так постановою державного виконавця, при розгляді заяви про примусове виконання виконавчого документу, було встановлено, що постанова №428 від 01.12.2015, винесена Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, згідно відмітки набувала законної (юридичної сили) 14.12.2015 року. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Таким чином, беручи до уваги той факт, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі норм діючого законодавства, а постанови про стягнення з боржника виконавчого збору і про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження винесені у межах даного виконавчого провадження за наслідками невиконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження та на підставі ст.ст. 28, 27 Закону України "Про виконавче провадження", тому винесені постанови є цілком законними, а у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 28.02.2016 року ОСОБА_1 отримано постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193 від 12.02.2016 року, зі змісту якої дізнався, що відносно нього Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області 01.12.2015 року винесена постанова №428 про накладення штрафу у розмірі 4250,00 грн., відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250,00 грн., крім того, відповідно до положень статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначеній у постанові по справі про адміністративне правопорушення та становить 8500,00 грн.

Згодом, на сайті tradeinformjust.ua - Єдиний реєстр виконавчих проваджень, який був зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 дізнався про те, що 20.02.2016 року відносно нього головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинським Ю.І. у зв'язку із невиконанням добровільно обов'язку по сплаті штрафу, винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 850 грн. Крім цього, 20.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Однак, позивачу невідомо, на яких підставах Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області виніс постанову №428 від 01.12.2015 року про накладення на нього штрафу, адже жодних правопорушень він не вчиняв, ніяких претензій, актів, протоколів, протоколів, постанов чи інших процесуальних документів від Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області не отримував, а також не брав участі у розгляді справи, де б розглядалось правопорушення у сфері архітектури та будівництва, клопотань щодо здійснення такого розгляду без його участі не заявляв.

Позивач не погоджуючись із винесеною постановою №428 від 01.12.2015 року, оскаржив її до Вінницького міського суду.

Встановлено, що постановою суду від 23.03.2016 року у справі № 127/4201/16-а позов ОСОБА_1 задоволено, визнано постанову № 428 від 01.12.2015 року, винесену головним інспектором будівельного нагляду за діяльністю уповноважених органів архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Сорокою Д.В. незаконною та скасовано її.

Вказана постанова від 23.03.2016 року набрала законної сили 05.04.2016 року.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регламентований Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною другою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Разом з тим, статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, в силу положень п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанова Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області від 01.12.2015 року №428 про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 8500,00 грн., є виконавчим документом який підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно частин 1-5 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Належним чином оформлена відмова сторін виконавчого провадження від одержання документів виконавчого провадження не є перешкодою для проведення подальших виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Згідно із п. 4.1.1. Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказом Мінюсту № 74/5 від 15.12.1999 pоку, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, судом встановлено, що 12.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193, якою постановлено ОСОБА_1 самостійно виконати вимогу про сплату штрафу у строк до 19.02.2016 року.

Однак, дану постанову направлено позивачу лише 18.02.2016 року, про що свідчить відбиток поштового штемпелю "Вінниця ЦОПП" на конверті, простою кореспонденцією.

Тому, на переконання суду, таке повідомлення не є доказом належного повідомлення особи про прийняте рішення, оскільки, як вже зазначалось, така постанова повинна бути направлена виключно рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У той же час, відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження у строк, який дає можливість позивачу виконати постанову про накладення штрафу у добровільному порядку.

Отже, позивачем доведено, та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 не отримавав у встановлені законом строки постанову про відкриття виконавчого провадження, а отже, боржник був позбавлений можливості добровільно виконати постанову №428 у строк до 19.02.2016 року.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" з відповідними змінами, роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги той факт, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не виконав покладений на нього законом обов'язок і не довів суду правомірності винесення оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193 від 12.02.2016 року; про стягнення виконавчого збору ВП №50158193 від 20.02.2016 року; про арешт всього майна та оголошення заборони його відчуження ВП №50158193 від 20.02.2016 року, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови винесені без наявності на те законних підстав, а отже, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, визначальним фактом у даній справі є ухвалення Вінницьким міським судом судового рішення у справі № 127/4201/16-а. Так, постановою Вінницького міського суду від 23.03.2016 року визнано постанову № 428 від 01.12.2015 року, винесену головним інспектором будівельного нагляду за діяльністю уповноважених органів архітектури та містобудування Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Сорокою Д.В., незаконною та скасовано її. Вказана постанова набрала законної сили.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193 від 12.02.2016 року; про стягнення виконавчого збору ВП №50158193 від 20.02.2016 року; про арешт всього майна та оголошення заборони його відчуження ВП №50158193 від 20.02.2016 року, винесені задля забезпечення стягнення штрафу з ОСОБА_1 по постанові № 428 від 01.12.2015 року, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак, такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України підлягають відшкодуванню Центральним відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1653 грн. 60 коп., сплаченого за квитанцією №27 від 28.03.2016 року.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про відкриття виконавчого провадження ВП №50158193 від 12.02.2016 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про стягнення виконавчого збору ВП №50158193 від 20.02.2016 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Макушинського Ю.І. про арешт всього майна та оголошення заборони його відчуження ВП №50158193 від 20.02.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1653 (одна тисяча шістсот п'ятдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна