Справа № 815/706/16
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року 10год.15хв. м. Одеса Справа № 815/706/16

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

секретар Сакара М.М.

за участю позивача ОСОБА_1,

представників: позивача ОСОБА_2,

відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.02.2016 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області в якому просить визнати протиправними та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Одеській області №1424о/с від 04 листопада 2015р. в частині його звільнення з 06.11.2015р. з посади начальника сектору дільничних інспекторів Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних сил за пунктом 64-г (через скорочення штатів); визнати незаконним звільнення п/п-ка міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015р. з посади начальника сектору дільничних інспекторів Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за пунктом 64-"г"; здійснити поворот протиправної частини наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №1424о/с від 04 листопада 2015р. шляхом поновлення позивача на посаді начальника сектору дільничних інспекторів Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 р. з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; зобов'язати Суворовський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області розрахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу; визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області, яка полягала у невжитті заходів щодо надання п/п-ку міліції ОСОБА_1 пропозицій щодо посади у органах Національної поліції, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області, яка полягала у невжитті заходів щодо виконання наказу про переведення позивача на відповідну посаду у органах Національної поліції, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; зобов'язати ГУ Національної поліції в Одеській області надати позивачу пропозиції щодо посад у ГУ Національної поліції в Одеській області, на які він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; зобов'язати ГУ Національної поліції в Одеській області видати наказ про переведення позивача на посаду у ГУ Національної поліції в Одеській області, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію".

В судовому засіданні позивач та його представник в обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивача звільнено за відсутності правових підстав і з порушенням вимог законодавства; за відсутності пропозицій щодо подальшого працевлаштування при наявності бажання працювати в Національній поліції, а також наявності рівнозначних штатних одиниць у структурі Національної поліції. Позивач вважає, що його звільнено із порушенням норм чинного законодавства, спірний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку із чим звернувся за судовим захистом.

Представник відповідачів ГУМВС України в Одеській області та ГУ НП в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити з огляду на те, що позивача звільнено згідно Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штатів із-за ліквідації органу державної влади. Оскільки відбулась ліквідація територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, то позивач звільнений за скороченням штату, крім того до відповідача не надходив рапорт позивача про переведення до національної поліції та заяви про призначення на посаду в неї.

Представник Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належнимч чином про день, час та місце проведення судового засідання, заперечень на позов не надав.

Вислухавши позивача, представника позивача та представника відповідачів ГУМВС України в Одеській області та ГУ НП в Одеській області, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ України на різних посадах, та на час звільнення з ОВС займав посаду начальника сектору дільничних інспекторів міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та має звання підполковника міліції.

Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №1124 о/с від 04.11.2015 року підполковника міліції ОСОБА_1 начальника сектору дільничних інспекторів міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області звільнено з 06.11.2015року в запас Збройних сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) (а.с. 13).

Вказаний наказ позивач отримав після надходження 20.01.2015 року поштою листа ГУМВС в Одеській області від 05.11.2015 року №31/8-7617 яким його було повідомленно про звільнення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 N 1118-р схвалено Концепцію першочергових заходів з реформування системи Міністерства внутрішніх справ та Стратегію розвитку органів внутрішніх справ.

Зокрема, Концепцією першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ пропонувалось здійснити комплекс організаційних і практичних заходів, спрямованих на розбудову Міністерства внутрішніх справ як цивільного органу європейського зразка та формування в найближчій перспективі поліції як основного виконавця заходів забезпечення безпеки населення.

Метою Концепції є визначення пріоритетів, основних напрямів, очікуваних результатів та засобів перетворення МВС на правоохоронне багатопрофільне цивільне відомство європейського зразка.

Першочерговими цілями реалізації Концепції, спрямованими на досягнення її мети, окрім іншого, визначено: скорочення значної кількості органів, підрозділів і служб зі спорідненими завданнями та функціями; законодавче визначення оновленої загальної структури МВС, структури і чисельності, завдань та повноважень органів внутрішніх справ та інших умов їх діяльності, пріоритетами якої є виконання соціально - сервісних функцій; усунення дублювання функцій апаратів, відомчих підприємств, установ та організацій; запровадження європейської моделі підготовки та підвищення кваліфікації кадрів органів внутрішніх справ, застосування єдиних уніфікованих стандартів правозастосовної підготовки, спрямованої на підвищення ефективності взаємодії між органами внутрішніх справ різних держав-учасниць Європейського Союзу; підвищення довіри населення до діяльності органів внутрішніх справ, а також авторитету працівника органу внутрішніх справ.

02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України N 580-VIII "Про Національну поліцію", відповідно до преамбули якого цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Пунктом 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону визначено, що він набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Публікація цього Закону відбулась у газеті "Голос України" 06.08.2015, а тому дата набрання законної сили вищевказаних пунктів є 07.08.2015р., а решти положень Закону є 07.11.2015р.

Пунктом 8 Розділу ХІ Закону України №580 зазначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.9 Розділу ХІ Закону України №580 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З змісту п.9 Розділу ХІ Закону України №580 вбачається, що для проходження служби в поліції потрібна по перше згода працівника міліції; по друге відповідність його вимогам які висуваються Законом до поліцейського. При цьому кінцеве рішення про прийняття на службу до поліції працівника міліції є дискреційним повноваженням відповідного керівника органу поліції в якому він має намір проходити службу, на що вказує слово "можуть", та те що посади які пропонуються для зайняття можуть бути як рівнозначні так й нижчими.

Судом встановлено, що у ході реформування органів внутрішніх справ наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 N 1424 о/с позивач звільнений із займаної посади за підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ в запас у зв'язку із скороченням.

Вказана підстава для звільнення позивача визначена у зв'язку з ліквідацією УМВС України в Одеській області, наслідком чого є абсолютне скорочення штатів ОВС.

Як вбачається з пояснень представника відповідачів ГУМВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області та довідки складеної завідувачем канцелярією Суворовського ВП в м. Одесі ГУПН в Одеській області (а.с. 58) до них не надходив рапорт та заява позивача на переведення до органу Національної поліції в Одеській області.

Разом з тим, показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджуються обставини написання позивачем та подання ним 04.04.2016р. до відділу кадрів Суворовського РВ МУ ГУ МВС України в Одеській області рапорту щодо звільнення з підстав переведення на роботу в інше міністерство, орган виконавчої влади в з'язку з бажанням проходити службу в ГУ Національної поліції в Одеській області.

Тобто позивач у строк відведений законом виявив згоду на проходження служби в поліції.

Проте даний рапорт з незалежних від позивача причин за належністю не надійшов, та не був розглянутий у встановленому порядку.

Крім того судом встановлено, що зразки вказаних рапортів (а.с. 150-151) були направленні ГУ МВС в Одеській області начальникам галузевих служб, органів та підрозділів ГУМВС України в Одеській області (а.с. 149) та отриманні Суворовським РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області 03.11.2015 року, що підтверджується витягом з книги обляку вхідних телеграм і телефонограм (а.с. 147-148).

Водночас заяви на проходження конкурсу на посади що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, позивач не подавав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 N 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовані територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України серед яких Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Суворовський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. Станом на момент розгляду справи судом вони перебувають в стадії припинення.

Наказом МВС України від 06.11.2015 N 1388 "Про організаційно-штатні питання" скасовано всі штати та скорочено усі посади в органах МВС України в Одеській області.

На час написання заяви позивачем на ім'я т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області про бажання працювати в Суворовському відділі поліції в м.Одесі ГУ НП в Одеській області даний відділ створений не був.

За Законом України №580 національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до ст.15 Закону України №580 територіальні органи поліції утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання. Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Як вбачається з даних ЄДРПОУ Суворовський відділ поліції в м.Одесі ГУ НП в Одеській області не є юридичною особою та створений як структурний підрозділ Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Головне управління Національної поліції в Одеській області зареєстроване як юридична особа тільки 07.11.2015р., про що свідчать дані ЄДРПОУ.

На час видання наказу про звільнення позивача питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб було урегульовано спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про міліцію" (чинного на момент звільнення) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.91 N 114.

Пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015р. №885 чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З вказаних правових норм слідує, що звільнення працівників міліції зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів відбувається за наступних підстав: у разі відмови працівника міліції від проходження служби в поліції; у разі невідповідності вимогам до поліцейських, визначених Законом №580-VIІI при виявленні бажання проходити службу; та у разі відсутності можливості подальшого використання на службі.

Щодо аргументів позивача про те, що в разі звільнення його за скороченням штату у зв'язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, відповідач повинний був працевлаштовувати його в лавах Національної поліції, суд зазначає наступне: відповідно до частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Частиною третьою вказаної вище статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано статтею 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011р. №3166-VI (далі - Закон №3166-VI).

Частиною 3 стаття 5 Закону №3166-VI, утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч.4 ст.5 Закону №3166-VI).

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону №3166-VI, міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно ч.7 ст.5 Закону №3166-VI, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.8 ст.5 Закону №3166-VI, актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 ст.5 Закону №3166-VI).

Постановою Кабінету Міністру України 20.10.2011р. №1074, затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі по тексту - Порядок №1074).

Вказаний Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Згідно п.5 Порядку №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до 6 Порядку №1074, права та обов'язки органів виконавчої влади переходять:

- у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття;

- у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;

- у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;

- у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади;

- у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади- до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище норм Цивільного кодексу України, Закону №3166-VI та Порядку №1074 дає підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIІI передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п.9 Закону №580-VIІI, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно пункт 10 Розділу XI Закону №580-VIІI, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Згідно п.5 Розділу ХІ Закону України №580 з 07.11.2015р. втратив чинність Закон України "Про міліцію" та Постанова Верховної Ради Української РСР "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про міліцію".

Як встановлено судом позивач виказав намір про проходження служби в органах національної поліції шляхом написання відповідного рапорту на ім'я начальника ГУ МВС України в Одеській області та заяви на ім'я т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області, які були подані ним, як й іншими працівниками Суворовського РВ до відділу кадрів, про що свідчать показання свідків які на цей час працюють в національній поліції.

З встановленого суд доходить висновку, що за однакових умов подачи рапорту про намір перевестися до національної поліції, його рапорт не надійшов до відповідачів та не був розглянутий та рішення по ньому не приймалось.

Таким чином посилання позивача на недотримання відповідачами п. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, так як до відповідачів -ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області його рапорт та заява не надходили, а тому у них не було підстав для вирішення питання його працевлаштування в новоствореному органу.

Водночас бездіяльність працівників Суворовського РВ ОМУ призвела до не розгляду рапорту та заяви позивача та прийняття спірного наказу від 04.11.2015 року про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) без пропонування позивачу жодної посади в органах поліції, не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Крім того, на момент прийняття 04.11.2015 року спірного наказу в частині звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, в структурному підрозділу якого позивач висловив бажання проходити службу, ще не було утворено, що зумовило порушення права позивача на подання заяви особисто до такого органу поліції з висловленням бажанням проходити службу саме у цьому органі поліції та взагалі розгляду його кандидатури на посаду в поліції.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в Одеській області проведена 07.11.2015 року, тобто на наступний день після звільнення позивача.

Згідно ст..48 Закону України №580 призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, за загальним правилом, приіоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи та як встановлено судом попереднє місце роботи позивача не збереглось.

В порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

На теперішній час запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи ГУМВС України в Одеській області не внесено.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Крім того, згідно із ч.9. ст.36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Скасовуючи постанову Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2009 року, прийняту у справі за позовом гр. П. до Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування наказів щодо його звільнення у зв'язку з ліквідацією митного поста "Рава-Руська" Західної регіональної митниці, Верховний Суд України у постанові від 22 вересня 2009 року зазначив, що касаційний суд, відмовляючи у позовних вимогах, не мотивував незастосування частини другої статті 40 КЗпП, відповідно до якої звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, у випадку ліквідації юридичної особи публічного права.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно з правовим висновком зазначеним у Постанові ВСУ від 10 березня 2015 року по справі № 21-52а15, обов'язковим для врахування в порядку ст.244-2 КАС України, вказано, що виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Враховуючи, що позивачу був позбавлений можливості реалізувати своє право щодо призначення за його згодою на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відтак, наказ про звільнення позивача було прийнято передчасно.

Згідно п.4. Розділу ХІ Закону України №580 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. 27. ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Та виходячи з даних довідки про розмір грошового забезпечення позивача за один робочий день його середня заробітна плата становить 108,34 грн.

Період з часу звільнення позивача до прийняття судом рішення становить 166 робочих днів, тому сума що підлягає стягненню складає: 166х108,34грн.=17984,44грн.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги, щодо визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області, яка полягала у невжитті заходів щодо надання п/п-ку міліції ОСОБА_1 пропозицій щодо посади у органах Національної поліції, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області, яка полягала у невжитті заходів щодо виконання наказу про переведення позивача на відповідну посаду у органах Національної поліції, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; зобов'язати ГУ Національної поліції в Одеській області надати позивачу пропозиції щодо посад у ГУ Національної поліції в Одеській області, на які він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію"; зобов'язати ГУ Національної поліції в Одеській області видати наказ про переведення позивача на посаду у ГУ Національної поліції в Одеській області, на яку він може бути переведений в порядку визначеному п.9 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про національну поліцію" задоволенню не підлягають, так як судом встановлено, що рапорт чи заява позивача до ГУ МВС в Одеській області та ГУ Національної поліції в Одеській області не надходили та воно не порушувало його права.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області підлягає задоволенню частково.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми КАС України суд вважає за необхідно допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді начальника сектору дільничних інспекторів Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Керуючись ст.ст.158-163, ст.256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Одеській області №1424 о/с від 04.11.2015р. в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору дільничних інспекторів міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015р.

Зобов'язати Головне управління МВС України в Одеській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в органах Національної поліції.

Стягнути з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 17984,44 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати в розмірі 3358,74 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 21 квітня 2016 року.

Суддя Е.А.Іванов