Справа № 2а/0470/4038/12
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2016 р. м. Київ К/800/25957/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013

у справі №2а/0470/4038/12

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби від 23.11.2011 № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2012 позов задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 23.11.2011 № грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 26742,05 грн. за основним платежем слугували висновки документальної планової виїзної перевірки за період з 01.10.2009 по 31.12.2010, викладені в акті від 13.10.2011 № 80/17-311/НОМЕР_2, про порушення ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13 92.

Позиція податкового органу полягає у тому, що позивач неправомірно відніс до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, витрат на амортизацію основних фондів 2-ої групи - транспортних засобів в сумі 39392,87 грн. за IV квартал 2009 року та в сумі 135158 грн. за 2010 рік, а також витрат на обов'язкове страхування цивільно-правових відносин таких транспортних засобів в сумі 2218 грн. за IV квартал 2009 року та в сумі 1510,61 грн. за 2010 рік.

В обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на те, що такі витрати не пов'язані з господарською діяльністю позивача, оскільки транспортні засоби зареєстровані на ОСОБА_2 як на фізичну особу, а тому використовуються ним у приватних цілях та не належать до основних фондів суб'єкта господарювання.

Інших фактичних та правових підстав для позбавлення права позивача на формування витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, у періоді, що перевірявся, податковим органом не зазначено, фактичне понесення витрат на амортизацію та страхування транспортних засобів не заперечується. Обсяги амортизаційних відрахувань та понесених витрат на страхування відповідачем також не оспорюються.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Отже, для цілей визначення оподатковуваного доходу фізичної особи від зайняття підприємницькою діяльністю законодавством передбачено, що до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Додатком № 7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.1993 за № 64, передбачено, що оскільки фізична особа - платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5 «Валові витрати» і відповідно до статті 8 «Амортизація» вказаного Закону з деякими особливостями.

Положення статті 5 («Валові витрати») застосовуються в частині підтвердження первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Відповідно до статті 8 («Амортизація») можливо додатково зменшити валовий дохід виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

До податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Відповідно до 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пунктом 5.1 та п.п. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5, а також п. 5.11 ст. 5 Закону № 283/97-ВР передбачено, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Підпунктом 8.1.2 п. 8.1. статті 8 даного Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення та вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач здійснював на підставі відповідних ліцензій господарську діяльність щодо надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів власним автомобільним транспортом та відносив у IV кварталі 2009 року та 2010 році амортизаційні відрахування основних фондів 2-ої групи - транспортних засобів, а також витрати на обов'язкове страхування цивільно-правових відносин таких транспортних засобів до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів.

Як зазначено раніше, в обґрунтування неправомірності формування позивачем витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, податковий орган вказує на те, що придбані автомобілі зареєстровані на позивача як на фізичну особу, а відтак витрати на страхування таких транспортних засобів та на їх амортизацію не є такими, що використовуються в господарській діяльності.

Аналіз ст. 52 та ст. 128 Господарського кодексу України, ст. 320 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, від усього належного такій фізичній особі майна.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, передбачено реєстрацію транспортних засобів лише за юридичними чи фізичними особами і не передбачено їх реєстрацію за фізичними особами-підприємцями.

Зважаючи на викладене, реєстрація транспортного засобу на фізичну особу не є тією обставиною, яка може свідчити про його придбання без мети подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку на додану вартість.

Посилання податкового органу на відсутність доказів щодо введення в експлуатацію основних фондів - транспортних засобів спростовуються встановленими наданими позивачем суду першої інстанції актами введення в експлуатацію основних засобів: № 01/09-07 від 01.09.2007, № 1/1 від 29.01.2008, № 2/3 від 20.03.2008, № 22/08 від 22.08.2006, № 22/6 від 22.08.2006, № 19/01 від 19.01.2007, від 27.09.2008, № 19/011 від 19.01.2007, № 0104/09 від 01.04.2009, № 23/02 від 23.02.2007, № 26/06 від 26.06.2007, від 07.09.2008, № 01/08-07 від 01.08.2007, № 01/09-07 від 01.09.2007, № 15/09-07 від 15.09.2007, № 28/2 від 28.02.2005.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо неправомірності визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 23.11.2011 № грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 26742,05 грн.

Суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до помилкового скасування постанови суду першої інстанції та неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі законної і обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2013 скасувати та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2012.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун