Справа № 2а-5735/10/0470
Суддя: Самсін І.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоСамсіна І.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О.,

при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

за участю представників: позивача - Сорокіна В.В.,

відповідача - Петричука І.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Дніпропетровський трубний завод» до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - СДПІ) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

ВАТ «Дніпропетровський трубний завод» звернулося до суду з позовом до СДПІ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 березня 2010 року № /0 - про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) всього на загальну суму 4 465 100 грн та № /0 - на суму 387 765 грн 29 коп.; від 26 квітня 2010 року № /1 - про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ всього на загальну суму 4 465 100 грн та № /1 - на суму 387 765 грн 29 коп.

Суди встановили, що відповідач провів планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 жовтня 2008 року по 30 вересня 2009 року.

За результатами цієї перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (був чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР), внаслідок чого підприємство завищило суму податкового кредиту на загальну суму 6 462 568 грн, статті 2 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 185/94-ВР), а саме - імпортну продукцію на суму 1 117 747 євро 81 цент позивач отримав з порушенням встановленого терміну розрахунків.

На підставі висновків перевірки відповідач прийняв спірні податкові повідомлення-рішення.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2013 року та Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року, позовні вимоги задовольнив: оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасував.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного суду, СДПІ звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР та статті 2 Закону № 185/94-ВР.

На обґрунтування заяви СДПІ додала копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 11 березня та 2 жовтня 2013 року (справи №№ К-30875/09, К-40149/10 відповідно), які, на її думку, підтверджують неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Обставини справи, що розглядається, відмінні від обставин, встановлених у справах, на рішення в яких посилається заявник, обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року.

Так, у справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України, залишаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, зазначив, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

При цьому законодавство не передбачає обмежень щодо віднесення до валових витрат на придбання матеріалів, які були використані у виробництві, а отримана з них продукція була реалізована нижче собівартості.

Також в судовому засіданні підтверджено фактичну трансакцію коштів з України на користь бенефіціара через фінансуючий банк 2 вересня 2009 року, 2 березня 2010 року та 10 серпня 2010 року, тому саме ці дати є моментом здійснення платежу, а відповідно до статті 2 Закону № 185/94-ВР граничний строк отримання імпортної продукції має розраховуватись із зазначених дат та настає 3 лютого 2010 року за першим платежем. Тому позивач не порушив терміни, передбачені статтею 2 зазначеного Закону, і, як наслідок, немає підстав для нарахування пені.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11 березня 2013 року (справа № К-30875/09), наданій на підтвердження неоднакового правозастосування, касаційний суд зазначив, що у зв'язку із тим, що позивач не довів тієї обставини, що при визначенні ціни товарів (робіт, послуг) під час укладення договорів сторони виходили із оцінки ситуації на відповідному ринку, а також володіли достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги) та ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг), та взагалі не обґрунтував наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) укладення угод купівлі-продажу та надання послуг за цінами, нижчими від виробничої собівартості, правильним є висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В ухвалі від 2 жовтня 2013 року (справа № К-40149/10) Вищий адміністративний суд України зазначив, що імпортний товар вважається таким, що ввезений на митну територію України, з моменту перетину митного (державного) кордону України, а не з моменту оформлення вантажної митної декларації. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наполягав на тому, що товар було ввезено на митну територію України без порушення граничних строків, проте зазначене не підтверджено відповідними доказами, тоді як матеріалами справи вказані факти спростовуються. З огляду на наведене суд касаційної інстанції вважає висновок судів попередніх інстанцій правильним.

Аналіз правозастосування у наведених рішеннях суду касаційної інстанції дозволяє дійти висновку, що йдеться про застосування одних і тих самих норм матеріального права, але різне вирішення справ ґрунтується на відмінних між собою фактичних обставинах, правильність встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України. Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.Л. Самсін
Судді:О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.В. КривендаВ.Л. Маринченко
П.В. ПанталієнкоО.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький