Справа № 813/3260/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 р. Справа № 876/11946/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - Миколаївська ОДПІ), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.04.2012 року та вимогу про сплату боргу №Ф від 14.04.2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що включення до складу валових витрат позивача вартості придбаних і використаних автомобільних шин було правомірним, оскільки заміна шин не належить ні до поточного ні до капітального ремонту транспортного засобу, а отже, і не відноситься до витрат на ремонт та поліпшення основних засобів. На переконання позивача, покликання відповідача на картку обліку пробігу шин та не ведення такої позивачем, та, як наслідок, відсутність у ФОП ОСОБА_1 підстав для нарахування витрат, є недоречними, оскільки норми передбачені Експлуатаційними нормами середнього ресурсу пневматичних шин колісних транспортних засобів і спеціальних машин, виконаних на колісних шасі призначені для застосування підприємствами, установами та організаціями, а не фізичними особами - підприємцями. Вказані витрати зменшують чистий оподатковуваний дохід позивача від провадження основного виду економічної діяльності позивача та такі підтверджені належними первинними документами, застережень до яких не висловлено ні в ході перевірки, ні у судовому засіданні. З врахуванням викладеного, вважає, безпідставними наведені у акті перевірки доводи відповідача та правомірність відображення позивачем витрат на придбання та заміну шин у податковому обліку. Щодо правомірності відображення витрат по використанню дизпалива, що було придбане у ТОВ «Смарагда» на суму 21947,90 грн. повідомив, що висновки контролюючого органу викладені в акті перевірки сформовано переважно через виявлення сумнівних операцій контрагента позивача з третьою особою - ТОВ «Антарес». Зазначив, що господарські операції з ТОВ «Смарагда» фактично відбулися і підтвердженні відповідною первинною документацією, зауважень до яких не висловлено, та долучено до справи. Витрати на придбання дизпалива, які підтверджені документально і безпосередньо пов»язані з отриманням доходу від провадження підприємницької діяльності позивача цілком обґрунтовано задекларовані в податковій звітності та знижують об»єкт оподаткування з податку на доходи фізичних осіб. Таким чином, заниження об»єкта оподаткування з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності не мало місця, сума зобов»язання з цього податку задекларована та сплачена повністю. Оскільки заниження чистого доходу не мало місця, винесена податкова вимога є теж протиправною та також слід скасувати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № від 29.04.2015 року; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області №Ф- від 14.04.2015 року

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Миколаївська ОДПІ оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Суб»єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 зареєстрований в Миколаївській райдержадміністрації 16.06.2005 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію; РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 14).

Миколаївською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, про що складено акт №82/13-21-17-02-16/НОМЕР_2 від 14.04.2015 року (а.с. 13-53).

Вказаним актом зафіксовано наступні порушення:

- підп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов»язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності всього на загальну суму 17 139,98 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі - 3150,30 грн., за 2013 рік в сумі - 5 537,50 грн., за 2014 рік в сумі - 8 452,18 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування всього на загальну суму 36074,83 грн., в т.ч. за 2012 рік в сумі 7 287,01 грн., за 2013 рік в сумі 11 306,42 грн., за 2014 рік в сумі 17 481,40 грн.;

- підп. 129.1.1 п. 129 ст. 129 Податкового кодексу України, в результаті чого не нарахована пеня при самостійному нарахуванні суми грошового зобов»язання платником податків (а.с. 52).

Позивач не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки подав заперечення на такий Миколаївській ОДПІ (а.с. 54-58).

Відповідно до листа №3353/13-21-17-02-12/1340 від 24.04.2015 року про надання відповіді на заперечення до акту документальної планової перевірки повідомлено, що розглянувши акт перевірки і заперечення щодо зауважень, викладених в акті, аргументи, вказані в запереченні не спростовують наявність правомірних висновків зроблених та описаних порушень в акті перевірки (а.с. 59-63).

14.04.2015 року контролюючим органом виставлено позивачу податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми «Ф» № зі сплати єдиного внеску на суму 36 074,83 грн. (а.с. 65).

Контролюючим органом 29.04.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 21 424,97 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4 284,99 грн.) (а.с. 64).

Позивач вважаючи вказане рішення протиправним звернувся із скаргою до ГУ ДФС у Львівській області (а.с. 67-71).

Відповідно до рішення про результати розгляду скарги №2715/10/13-01-10-07-05 від 27.05.2015 року без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 72-76).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довів реальність понесених ним витрат на придбання автомобільних шин та дизельного палива, а відтак ним правильно здійснено відображення відповідних показників з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. Усі первинні документи в повній мірі відображають зміст, обсяги та вартісні показники операцій позивача, що мали наслідком формування відповідних показників у таких деклараціях.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов»язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України, який вступив в силу з 01.01.2011 року (далі - ПК України).

Як встановлено п. 177.2 ст. 172 ПК України об»єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов»язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов»язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу «Податок на прибуток підприємств».

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Пунктом «г» п.п. 138.8.5 п. 138.5 ст. 138 ПК України передбачено, що до загальновиробничих витрат, входять витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів.

З матеріалів справи видно, що основним видом економічної діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт, клас професійного ризику виробництва 33 (код 49.41).

Також в матеріалах справи наявна довідка про транспортні засоби, які використовувались у ході господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2012 року - 31.12.2014 року від 18.09.2015 року (а.с. 197).

Пунктами 14, 15 П(С)БО 7 «Основні засоби» та розділом шостим Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом МФ України від 30.09.2003 року №561 під поняттям модернізації розуміють поліпшення технічних параметрів устаткування з метою збільшення строку корисної експлуатації або виробничої потужності.

Поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення роботоздатності виробу і полягає в заміні та (або) відновленні окремих частин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмінність поточного ремонту від модернізації (іншого поліпшення) в тому, що під час нього не поліпшуються значним чином виробничі можливості основного засобу, що має в свою чергу наслідком отримання більшого економічного ефекту від нього, а лише підтримується належний технічний стан для збереження існуючих потужностей.

Довідкою про вартість встановлених шин у ході господарської діяльності позивача за період 01.01.2012 року - 31.12.2014 року, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками про оплату (а.с. 85-104, 123-141), а також акти заміни шин (а.с. 199-214) свідчать, що позивачем купувались та замінювались автошини, що слід вважати поточним ремонтом.

Згідно з п. 3.19 «Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту», затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.98 року № 102, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 квітня 1998 року за № 268/2708, операції щодо заміни на ДТЗ шин та акумуляторних батарей не належать до реконструкції, модернізації, технічного переозброєння та інших видів поліпшення ДТЗ. Оскільки, фактична заміна шин не є ремонтом транспортного засобу, такий вид витрат не підлягає амортизації, а придбання підприємством шин для заміни старих є витратами на утримання автомобіля.

Крім цього, в акті перевірки позивача зафіксовано, що за 2014 рік позивачем придбано у ТОВ «Смарагда» дизельне паливо на суму 26 337,48 грн. (в т.ч. ПДВ). Включено до валових витрат у поданій декларації про доходи та майновий стан за 2014 рік - 21 947,90 грн.

Єдиним аргументом, на який покликається представник відповідача щодо нереального характеру здійснення таких господарських операцій, що відбулися між позивачем та його контрагентом, є акт ДПІ у Шевченківському районі м. Львова «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Смарагда» з питань правильності формування податкових зобов»язань та податкового кредиту по взаєморозрахунках із ТОВ «Антарес» за липень 2014 року та їх вплив на формування доходів та витрат за відповідний період» № 436/337/13-07-22-01-10/37362529 від 29.09.2014 року.

На підставі даного акта, а також враховуючи результати проведеного аналізу даних АІС «Податковий блок», «Система співставлення податкових зобов»язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України», встановлено, що ТОВ «Смарагда» відобразило у бухгалтерському обліку господарські операції, щодо продажу ТМЦ підприємствам-покупцям, придбаних від ТОВ «Антарес» за липень 2014 року, які фактично не відбувались, без реального здійснення господарських операцій у зв»язку із тим, що первинні документи, отримані від вказаних підприємств та видані покупцем є недостовірними.

Однак, на підтвердження факту реальності господарських операцій між позивач та вказаним контрагентом до матеріалів справи долучено копії податкових накладних, а також копії фіскальних чеків про оплату відповідного дизельного палива (а.с. 107-122).

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов»язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Крім цього, відповідачем на підставі висновків акта перевірки направлено позивачу вимогу від 14.04.2015 року №Ф про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на суму 36 074,83 грн. та надано відповідний розрахунок пені (а.с.65,66).

Оскільки позивачем спростовано порушення ним податкового законодавства, що зафіксовані у акті перевірки ФОП ОСОБА_1, заниження чистого оподатковуваного доходу не було, відтак заниження єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування до сплати позивачем не відбулося, а така вимога є неправомірною та підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки встановлені судом обставини та досліджені докази, які ці обставини підтверджують, вказують на те, що господарські операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Смарагда» мали місце в реальному часі, підтверджують наявність господарської мети та рух активів в процесі здійснення господарської діяльності товариства, встановлюють зв»язок між фактом придбання товарів/послуг та господарською діяльністю товариства, а також позивачем правомірно відображено вартість придбання шин в поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2012-2014 роки у складі валових витрат, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі №813/3260/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: Н.В. Ільчишин

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 20.04.2016 року.