Справа № 802/462/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2016 р. Справа № 802/462/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (далі - відділ ДРАЦС, відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.10.2015 року, з метою отримання повторного свідоцтва про народження на своє ім'я - "ОСОБА_3", він звернувся із заявою до відділу ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. 13.10.2015 року ним отримана відповідь у вигляді листа №4682-06.01-68 із повідомленням про те, що 01.10.1974 року на підставі актового запису про встановлення батьківства №19 від 01.10.1974 року, складеного згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974 року, до актового запису про його народження № 644 від 11.05.1956 року було внесено зміни, а саме: змінено прізвище дитини з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", що унеможливлює видачу повторного свідоцтво про народження на ім'я "ОСОБА_3". В подальшому, з метою внесення змін до актового запису про народження, а саме зміни прізвища з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", він звернувся до відповідача з іншою заявою від 26.01.2016 року за результатами розгляду якої відповідачем було складено висновок від 25.02.2016 року про відмову у внесені змін у зв'язку з пред'явленням недійсного паспорта, оскільки прізвище, на яке виданий паспорт (ОСОБА_3), є відмінним від того, що міститься у актовому записі про його народження (ОСОБА_4).

Враховуючи вищевказану відмову відповідача, позивач, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить суд зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області внести зміни до актового запису про народження №644 від 11.05.1956 року, змінивши прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3" та видати відповідне свідоцтво про народження на ім'я "ОСОБА_3".

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, за обставин, що викладені в адміністративному позові та наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, натомість подав клопотання за вх. №7310 від 14.04.2016 року про розгляд справи без його участі, зазначивши, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Додаткового, 19.04.2016 року, відповідачем надано суду необхідні для вирішення справи письмові докази, зокрема: належним чином завірені копії актових записів про народження та про встановлення батьківства № 644 від 11.05.1956р. та № 19 від 01.10.1974р. відповідно, а також повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо зазначених актових записів.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 08.10.2015 року, з метою отримання повторного свідоцтва про народження на власне ім'я "ОСОБА_3", позивач звернувся із заявою до відділу ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області.

За результатами розгляду даної заяви відповідач листом №4682-06.01-68 від 13.10.2015 року повідомив позивача про те, що 01.10.1974 року на підставі актового запису про встановлення батьківства №19 від 01.10.1974 року, складеного згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974 року, було внесено зміни до його актового запису про народження №644 від 11.05.1956 року, а саме: змінено прізвище дитини з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", а тому видати повторне свідоцтво про народження на ім'я "ОСОБА_3" неможливо.

Не володіючи жодною інформацією про наявність будь-яких судових рішень щодо визнання батьківства та з метою отримання копії рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974 року, на підставі якого було складено актовий запис про встановлення батьківства №19 від 01.10.1974 року, позивач двічі звертався із заявами до Вінницького міського суду Вінницької області, у відповідь на які отримав листи №147 від 11.01.2016 року та №454 від 17.02.2016 року з повідомленням про те, що згідно алфавітних покажчиків Замостянського районного суду м. Вінниці в період з 1970 до 1974 року та в період з 1974 року рішень, у яких сторонами у справі були ОСОБА_4, ОСОБА_5 чи ОСОБА_6, не виявлено.

Маючи докази відсутності судових рішень з приводу встановлення батьківства, а також вказуючи на порушення органом РАЦСу порядку внесення змін до актового запису, позивач 26.01.2016 року звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про народження №644 від 11.05.1956 року, а саме зміни прізвища з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3", додавши до неї копії документів на підтвердження необхідності внесення таких змін.

За результатами розгляду даної заяви відповідачем складено висновок від 25.02.2016 року, яким позивачу відмовлено у внесені змін у зв'язку пред'явленням недійсного паспорта. Така відмова вмотивована тим, що дані паспорта, виданого 08.08.2001 року на ім'я "ОСОБА_3" Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області, не відповідають актовим записам про народження та про встановлення батьківства, оскільки прізвище позивача має бути "ОСОБА_3", а тому паспорт на прізвище "ОСОБА_3" є недійсним.

Вважаючи, що розбіжності відносно прізвища порушують його права та законні інтереси, а також позбавляють можливості реалізації своїх конституційних прав, як громадянина України, ставлять під сумнів дійсність правочинів, вчинених ним після внесення змін до актового запису про народження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, у відповідності до первинного актового запису про народження № 644 від 11.05.1956 року, складеного на ОСОБА_3, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, матір'ю якого записана "ОСОБА_6". Відомості про батька на момент вчинення запису не були внесені, та по заяві матері по батькові дитини присвоєно "ОСОБА_3".

На підставі даного запису міським бюро ЗАГС м. Вінниці 11.05.1956 року видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3, яке наявне в позивача та використовується ним по даний час.

Згідно відомостей, що містяться в Книзі записів актів громадянського стану, 01.10.1974 року за заявою матері позивача ОСОБА_7 та на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974 року, органом ЗАГСу вчинено актовий запис № 19 про встановлення батьківства відносно ОСОБА_3, згідно якого батьком останнього записано ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підставі зазначеного актового запису про встановлення батьківства, 01.10.1974 року були внесені зміни і в актовий запис про народження № 644 від 11.05.1956 року, згідно яких прізвище позивача з "ОСОБА_3" замінено на "ОСОБА_3" та записано батьком останнього ОСОБА_8. Про зміну прізвища позивача на "ОСОБА_3" зазначено і в повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №0.

Як свідчать матеріали справи та пояснення представників позивача, від часу внесення відповідних змін до актового запису про народження до моменту отримання відповіді від відділу ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції (жовтень 2015 року) позивач не був обізнаний про наявні факти зміни його прізвища та встановлення батьківства, у зв'язку з чим і ініціював питання про внесення виправлень в актовий запис та повернення йому прізвища, під яким він прожив усе своє життя.

Відповідно до частини 1 статті 6, частин 1-3 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон) відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи на офіційне визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно частини 1 статті 22 Закону внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Як зазначено у частині 5 статті 9 цього ж Закону, правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

На виконання вищевказаної норми, Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. N 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за N 55/18793, були затвердженні Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

За приписами пунктів 1.7 та 1.15 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" від 07.07.1995 року № 12 у разі відмови органом РАЦС внести зміни до актів громадянського стану, заяви з цього приводу підлягають розгляду в судовому порядку.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач як на визначальну підставу своїх доводів посилається на те, що актовий запис про встановлення батьківства №19 від 01.10.1974 року, який став підставою для внесення змін до актового запису про народження №644 від 11.05.1956 року, був складений у період, коли йому вже виповнилось 18 років, а тому такі дії мали відбутись лише за його згоди, якої він не надавав і про існування таких обставин його ніхто не повідомляв.

Суд повністю погоджується із вказаними доводами позивача, з огляду на таке.

Відповідно до статті 189 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС) (в редакцію, яка діяла в 1974 році, тобто на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація встановлення батьківства провадиться на підставі спільної заяви батьків або судового рішення, а в разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав чи неможливості встановити місце її проживання - за заявою батька. Реєстрація встановлення батьківства щодо дітей, які досягли повноліття, допускається лише за їх згодою.

Пунктом 60 Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженої Міністерством юстиції України 12.12.1970 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що реєстрація встановлення батьківства щодо дітей, які досягли повноліття, допускається лише за їх згодою, викладеною в письмовій заяві. В заяві повинно бути зазначено також бажання даної особи присвоїти собі прізвище батька або зберегти своє прізвище.

В графі 19 ("Для відміток") запису акта про встановлення батьківства робиться відмітка про згоду на встановлення батьківства і про зміну прізвища.

Із аналізу зазначених положень слідує, що реєстрація встановлення батьківства щодо дітей, які досягли повноліття, допускається лише за їх згодою, викладеною в письмовій заяві, у якій має бути зазначено бажання даної особи присвоїти прізвище батька або зберегти своє, про що в самому запису акта робиться відповідна відмітка (у графі 19 "Для відміток") про згоду на встановлення батьківства і про зміну прізвища.

Дані вимоги при проведені реєстрації та внесенню змін в актовий запис про народження позивача дотримані не були.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що на момент реєстрації встановлення батьківства та складання відповідного актового запису №19 від 01.10.1974 року, ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, уже досяг повноліття, оскільки мав повних 18 років, а тому реєстрація встановлення батьківства щодо нього, в силу вимог ст. 189 КпШС та п. 60 Інструкції (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), була можлива лише за його особистою згодою.

Однак, як вбачається із копії запису акта №19 від 01.10.1974 року, останній не містить відмітки у графі 19 ("Для відміток"), про згоду ОСОБА_3 на встановлення батьківства та зміну прізвища на "ОСОБА_3". Також відсутня і відповідна письмова заява із висловленим бажанням ОСОБА_3 присвоїти прізвище батька або зберегти своє, як того вимагають положення п. 60 Інструкції (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, із матеріалів справи також слідує, що актовий запис №19 від 01.10.1974 року був складений на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974 року. Однак, за інформацією Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016р. та від 17.02.2016р. (а.с. 20, 21) згідно алфавітних покажчиків в період з 1970 року до 1974 року Замостянського районного суду м. Вінниці, відповідне рішення стосовно ОСОБА_8 не виявлено. Також в період з 1974 року не було виявлено і рішень стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що загалом ставить під сумнів існування такої підстави для внесення запису про встановлення батьківства як судового рішення.

Положеннями частини 3 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" визначено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Тобто, в межах судового розгляду справи у випадку спростування на основі належних та допустимих доказів тих фактів, реєстрація яких була уже посвідчена, актовий запис може бути підданий сумнівам та не враховуватись у розрізі тих правовідносин, у яких виник спір.

Враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження така підстава для запису акта про встановлення батьківства № 19 від 01.10.1974р. як рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.09.1974р., та беручи до уваги відсутність письмової згоди позивача щодо встановлення батьківства та присвоєння собі прізвища батька як "ОСОБА_3", тому подальше внесення змін в актовий запис про народження № 644 від 11.05.1956р. та виправлення прізвища позивача з "ОСОБА_3" та "ОСОБА_3" здійснено безпідставно на основі спростованого в судовому засіданні факту, який в силу допущених порушень при його виникненні не повинен породжувати подальші юридичні наслідки.

При вирішенні даного спору судом звернуто особливу увагу на ті обставини, що з моменту народження позивач носить прізвище зазначене у свідоцтві про його народження, яке видане 11.05.1956 року міським бюро ЗАГС Вінниці, а саме: "ОСОБА_3". На підставі цього ж свідоцтва позивач отримав паспорт громадянина УРСР, а в подальшому й паспорт громадянина України. Із наявного у матеріалах справи військового квитка НОМЕР_2 вбачається, що військову службу позивач проходив також під прізвищем "ОСОБА_3".

Окрім цього, під прізвищем "ОСОБА_3" позивачем було укладено шлюб, який було розірвано 13.10.1992 року, та від якого у нього є дві доньки, які також носять прізвище "ОСОБА_3".

Із зазначеного слідує, що власним прізвищем позивача є прізвище "ОСОБА_3", під яким він вчиняв усі правочини та вступав у правовідносини з іншими особами та державою, адже про зміну свого прізвища на "ОСОБА_3", яка відбулася після того як він уже отримав паспорт, йому взагалі не було відомо, а оригінал свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 від 11.05.1956р. у останнього не вилучався.

При цьому, обґрунтовуючи необізнаність позивача про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження, представники позивача в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_3 свого батька не знав із народження, а обставини встановлення батьківства після досягнення ним повноліття його мати не повідомляла. Саме тому йому не було відомо про вчинення вищенаведених дій, які були здійсненні за заявою матері, а відтак він був позбавлений можливості скористатись своїм правом, передбаченим чинним на той момент законодавством та заперечити щодо внесення відповідних змін до запису акта про народження.

Обставини даної справи, які пов'язані із внесенням змін щодо прізвища позивача, безсумнівно охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ім'я та прізвище стосуються приватного та сімейного життя особи, що неодноразово відображалося Європейським судом з прав людини у рішеннях "Бургхартц проти Швейцарії" (Burghartz v. Switzerland) від 22 лютого 1994 року; "Ст'єрна проти Фінляндії" (Stjerna v. Finland) від 25 листопада 1994 року; "Гійо проти Франції" (Guillot v. France) від 24 жовтня 1996 року.

Так, у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine) від 16 травня 2013 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов'язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов'язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов'язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства вцілому (п. 37 Рішення). Саме державному органу належить навести відповідні та достатні підстави на підтримку своєї відмови у наданні дозволу на зміну імені особи для того, щоб це обмеження вважалося "необхідним у демократичному суспільстві" (п. 39 Рішення).

Підсумовуючи свої висновку у цій справі Європейський суд вказав, що державними органами не було надано жодного обґрунтування позбавлення заявниці її права приймати рішення з цього важливого аспекту її приватного та сімейного життя як зміну імені, і таке обґрунтування не було встановлено жодним іншим способом. Оскільки державні органи не забезпечили балансу відповідних інтересів, про які йдеться, вони не виконали своє позитивне зобов'язання щодо забезпечення права заявниці на повагу до її приватного життя. Відповідно, допустили порушення статті 8 Конвенції.

Тобто, з позиції Європейського суду з прав людини кожна особа має безперечне право на збереження свого імені та право на його зміну, порядок здійснення якої визнається законодавством України.

Оскільки з моменту свого народження по даний час позивач носить прізвище "ОСОБА_3", яке є для нього офіційним та відображено у всіх належних йому правопосвідчуючих та інших документах, тому заміна цього прізвища на інше не є необхідним елементом урегулювання суспільних відносин, які виникли між позивачем та державою та призведе до порушення справедливого балансу інтересів між особою та суспільством, породження нових спорів та негативних наслідків для позивача, які не будуть пропорційними тим цілям, на досягнення яких визначається зміст і спрямованість держави, що в сукупності призведе до порушення статті 8 Конвенції, чого суд допустити не може.

Посилання відповідача у своєму висновку від 25.02.2016 року як на підставу неможливості внесення будь-яких виправлень та змін в актові запису цивільного стану в зв'язку з пред'явленням позивачем недійсного паспорта також не заслуговує на увагу, оскільки у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року № 3423-ХІІ, єдиним застереженням при якому можливо вважати паспорт недійсним є відсутність у ньому вклеєної фотокартки при досягненні його власником 25- і 45-річного віку.

Згідно з підпунктом 2.13.2 пункту 2.13 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду, у відповідності до якої вносяться відповідні зміни, доповнення або виправлення (підпункт 2.16.7 пункту 2.16 Правил).

Враховуючи вищевикладені обставини та беручи до уваги те, що єдиним можливим способом захисту порушених прав та інтересів позивача є судове вирішення спірного питання, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог у спосіб покладення на Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області обов'язку внести зміни до актового запису про народження № 644 від 11.05.1956 року, змінивши в графі "відомості про дитину" прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3".

Разом із тим суд не знаходить підстав для задоволення іншої позовної вимоги про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про народження на ім'я "ОСОБА_3 Юрій Вікторови", оскільки у відповідності до частини 6 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", норми якої кореспондуються із пунктом 2.22. Правил, внесення змін до актового запису цивільного стану є наслідком повторної видачі заявнику свідоцтва про державну реєстрацію акта цивільного стану. Тобто, у разі внесення Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області змін до актового запису про народження № 644 від 11.05.1956 року, позивачу, як наслідок, буде повторно видано відповідне свідоцтво. А тому вимоги щодо зобов'язання відповідача вчиняти зазначені дії до цього часу є передчасними та необґрунтованими.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС).

Відтак, враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області внести зміни до актового запису про народження № 644 від 11.05.1956 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, змінивши в графі "відомості про дитину" прізвище з "ОСОБА_3" на "ОСОБА_3".

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович