Справа № 357/5315/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ К/800/667/16,К/800/1060/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Коцюрби В.М.,

за участю представників: товариства з обмеженою відповідальністю "Каліпсо-КРЦ" Махоньки К.М., виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області Овчарук І.І., третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційними скаргами виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі №357/5315/15-а за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Каліпсо-КРЦ" до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Каліпсо-КРЦ" звернулося в суд з позовом до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просило визнати неправомірним та скасувати підпункт 1.1. пункту 1 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 7 квітня 2015 року №125, яким обмежена робота кафе-бару з 12 год. до 23 год. без згоди позивача та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне рішення в оскаржуваній частині є протиправним, оскільки із законодавчих актів, якими регламентуються основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності на території України у сфері ресторанного господарства, вбачається, що режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства встановлюється суб'єктом господарювання самостійно, а у випадках передбачених законодавством, за погодженням із органом місцевого самоврядування.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені. Визнаний протиправним та скасований підпункт 1.1. пункту 1 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07 квітня 2015 року №125 .

Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_4 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію товариство з обмеженою відповідальністю "Каліпсо-КРЦ" знаходиться в м.Біла Церква Київської області по вул. Ярослава Мудрого 24.

У відповідності до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області №269 від 14.06.2011 року ТОВ "Каліпо-КРЦ" в орендованому приміщені кафе-бару за адресою: вул.Я.Мудрого 24 встановлений режим роботи - цілодобово.

Мешканці будинків №№ 26,28,30 по вул. Я. Мудрого м. Біла Церква, які прилеглі до розташування кафе-бару "Каліпсо-КРЦ", 03.03.2015 року звернулися до депутата Білоцерківської міської ради із зверненням про ініціювання подання до органів місцевого самоврядування щодо обмеження часу роботи кафе-бару до 23.00 годин у зв'язку з порушенням режиму тиші та нестерпними умовами для проживання мешканців зазначених будинків.

Вищезазначені обставини також підтверджені наявною в матеріалах справи копією листа Білоцерківського МВ ( з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області та подання до міського голови міста Біла Церква.

Вказані обставини стали підставою для прийняття виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області 07.04.2015 року рішення № 125, яким встановлений зручний для населення міста режим роботи кафе-бару "Каліпсо-КРЦ", а саме з 12:00 до 23:00 без перерви та вихідних.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи спірне рішення виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, посилаючись на вимоги ст.24 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірне рішення прийняте без погодження з власником, а чинним законодавством не надано повноважень виконавчому комітету щодо встановлення режиму роботи підприємств, установ, організацій, які не належать до комунальної власності, без погодження такого режиму із власником.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо законності рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 7 квітня 2015 року №125, яким обмежена робота кафе-бару з 12 год. до 23 год., при цьому позивач посилається на відсутність його згоди щодо зміни режиму роботи кафе-бару.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно ст.11 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон №280/97) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Статтею 30 Закону №280/97 визначений перелік повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Так, згідно п.п.9 п. „а" ст.30 наведеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (власні повноваження) належать встановлення зручного для населення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно п.п.4 п. „б" ст.30 Закону №280/97 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо встановлення за погодженням з власниками зручного для населення режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Загальні умови провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності, фізичних осіб - підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України визначаються Порядком провадження торговельної діяльності та правилами торговельного обслуговування населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006 року.

Згідно п. 13 Порядку провадження торговельної діяльності та п.1.7 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Мінекономіки від 24.07.2002 року №219, якими регламентуються основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, - режим роботи торговельного об'єкта та закладу ресторанного господарства встановлюється суб'єктом господарювання самостійно, а у випадках, передбачених законодавством, за погодженням з органами місцевого самоврядування.

Виходячи з аналізу наведених законодавчих норм виконавчому комітету місцевих рад не надані повноваження щодо встановлення режиму роботи підприємств, установ, організацій, які не належать до комунальної власності, без погодження такого режиму із власником.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не належить до підприємств комунального господарства або до комунальної власності.

Разом з тим, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, оскаржуваним рішенням №125 від 07.04.2015р., встановив для позивача режим роботи без його погодження як з власником (без попередження товариства про розгляд питання про встановлення режиму роботи та попередньої пропозиції щодо погодження такого режиму). Відомості щодо того, що позивач свідомо уникав обговорення та погодження з органом місцевого самоврядування режиму роботи закладу в матеріалах справи також відсутні.

З урахуванням встановлених обставин відповідачем при прийняті рішення про встановлення режиму роботи кафе-бару порушені вимоги чинного законодавства, які вимагають обов'язковість погодження з власником режиму роботи підприємства.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на положення статті 24 Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", як підставу до прийняття виконавчим комітетом рішення про обмеження режиму роботи закладу позивача, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення виконавчим комітетом не обмежувався встановлений режим роботи у відповідності до наведеного Закону, а саме „встановлювався за погодженням з позивачем" за відсутності вказаного погодження.

Колегія суддів зазначає, що для обмеження режиму роботи підприємства на підставі Закону України „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" передбачає іншу процедуру встановлення шкідливого впливу на здоров'я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів, перелік об'єктів та види діяльності.

Сільські, селищні, міські ради затверджують правила додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, якими з урахуванням особливостей окремих територій (курортні, лікувально-оздоровчі, рекреаційні, заповідні тощо) установлюються заборони та обмеження щодо певних видів діяльності, що супроводжуються утворенням шуму, а також установлюється порядок проведення салютів, феєрверків, інших заходів із використанням вибухових речовин і піротехнічних засобів.

Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, встановлених законом, забезпечують контроль за додержанням керівниками та посадовими особами підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також громадянами санітарного та екологічного законодавства, правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, інших нормативно-правових актів у сфері захисту населення від шкідливого впливу шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів.

Оскаржуваним рішенням позивачу не визначалися обмеження відповідно до затверджених правил. Відповідачем також не надано доказів, що оскаржуване рішення приймалося на виконання функцій контролю за додержанням Правил тиші.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанцій дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: