Справа № 2а-3935/12/1070
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року 2а-3935/12/1070

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О.,

при секретарі судового засідання Бончева О.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів: Сахнюк І.І., Шкурченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - відповідач-1), Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 14.08.2012 № 556 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 15.08.2012 № 719 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ України, наказу від 22.08.2012 № 747 о/с (а.с.138), зобов'язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області поновити позивача на посаді - оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з часу звільнення та зобов'язання Фастівський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2013, - у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 2.02.2016 зазначену вище постанову та ухвалу було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні при новому розгляді справи позивач позовні вимоги та надані при першому розгляді справи пояснення підтримав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні накази прийняті Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на підставі висновків службового розслідування, які є безпідставними та незаконними, оскільки у спірних наказах зазначено підставу для їх прийняття відсутність позивача на службі без поважних причин. Як стверджує позивач, він був відсутній на службі у зв'язку з перебуванням на санаторно-курортному лікуванні в санаторії "Поділля", про що ним рекомендованим поштовим відправленням було надіслано на адресу Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області відповідний рапорт про надання невикористаної у 2011 році відпустки та чергової відпустки у 2012 році. Крім того, позивач зазначив, що його було позбавлено права на участь у прийнятті спірних наказів і порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позивач вважає неправомірними накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності і про звільнення з органів внутрішніх справ у запас, а тому просить суд поновити його на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник відповідачів в судовому засіданні при новому розгляді справи проти позовних вимог заперечив та підтримав надані при першому розгляді справи пояснення щодо позову. Пояснив, що позивач звільнений із займаної посади у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин, що встановлено під час службового розслідування. Так, позивач у період з 13.02.2012 по 02.03.2012 був відсутній на роботі, однак, при цьому, йому не було надано відпустки, а також листка непрацездатності, тобто вказаний період є прогулом. При цьому строки притягнення до дисциплінарної відповідальності Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області не порушені, оскільки відповідач лише 17.07.2012 дізнався про те, що перебування на санаторно-курортному лікуванні у даному закладі не звільняє позивача від виконання службових обов'язків.

Також представник відповідачів зазначив, що позивача не було позбавлено права на прийняття участі у службовому розслідуванні та наданні відповідних пояснень, оскільки співробітники відповідача-2 здійснили виїзд за адресою проживання позивача для отримання відповідних пояснень, однак позивач їх надавати відмовився.

Крім того, представник відповідачів повідомив суду, що наказом від 22.08.2012 № 747 о/с по особовому складу внесено частково зміни до пункту наказу відповідача-1 від 15.08.2012 № 719 о/с у частині звільнення в запас за п. 64 "є"(за порушення дисципліни), а саме: вважати його звільненим з 22.08.2012. На підтвердження даної обставини представник надав суду належним чином засвідчену копію витягу з вказаного наказу та лист від 20.09.2012 № 7147, відповідач-2 повідомляє позивача про внесення змін до наказу та необхідність прибути до відділу з метою ознайомлення з наказом, внесення відповідних змін до трудової книжки тощо і докази надіслання даного листа, а саме, фіскальний чек № 6395, на адресу позивача.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що підставою для винесення оскаржуваних позивачем наказів слугував висновок службового розслідування від 10.08.2012, проведеного у період з 17.07.2012 по 10.08.2012, яким встановлено що позивач в період знаходження на санаторному лікуванні в санаторії «Поділля» (13.02.2012 - 2.03.2012) не був звільнений від службових обов?язків (чергова відпустка надана не була; на лікарняному не знаходився), а відтак допустив прогул.

Відмовляючи у задоволенні позову суди першої та апеляційної інстанцій вказали на правомірність оскаржуваних наказів, оскільки позивач не мав права відлучатись від виконання своїх службових обов?язків у період 13.02.2012 - 2.03.2012, бо не знаходився у черговій відпустці та не перебував на лікарняному. Тому перебування позивача на санаторно-курортному лікуванні у вказаний період був кваліфікований судами як прогул, що встановлено також під час службового розслідування, проведеного у серпні 2012 року.

З таким висновком суду першої та апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції не погодився, вказавши на те, що враховуючи положення нормативного регулювання порядку накладення стягнення за порушення трудової дисципліни ( в тому числі і за прогул), - сам факт безпідставного нез?явлення позивача на робоче місце 13.02.2012 може свідчити про обізнаність керівництва щодо допущення позивачем прогулу з вказаної дати, тривалістю майже 20 календарних дні, що підлягає обов?язковому дослідженню.

Таким чином суд касаційної інстанції, не заперечуючи факту прогулу зі сторони позивача, скасовуючи рішення судів у цій справі та направляючи справу на новий розгляд вказав на те, що судом першої інстанції при новому розгляді справи має бути досліджено та враховано обставини обізнаності/необізнаності відповідача щодо такого прогулу протягом майже 20 календарних дні починаючи з 13.02.2012.

Враховуючи приписи ч.5 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України, суд бере до уваги висновки суду касаційної інстанції при новому розгляду справи, та за умови їх врахування встановив у справі наступні обставини.

Позивач з 01.09.1991 проходив службу в органах внутрішніх справ. На час звільнення позивач перебував на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області зі спеціальним званням - підполковник міліції.

15.08.2012 від працівників відповідача-2 позивачу стало відомо, що наказом начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області від 14.08.2012 № 556 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а також, відповідно до наказу від 15.08.2012 № 719 о/с, - звільнено позивача з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 "є"(за порушення дисципліни). Підставою для прийняття оскаржуваних наказів були наступні обставини.

У серпні 2012 року заступником начальника відповідача-2 проведено службове розслідування за фактом невиходу позивача на службу, за результатами якого складено висновок від 10.08.2012.

Так службовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) від 08.07.2011 №160 позивач у період з 11.07.2011 по 25.07.2011 перебував у черговій щорічній відпустці. У період з 26.07.2011 по 27.07.2011 позивач вже знаходився на роботі, що не було спростовано позивачем і в судовому засіданні.

З 28.07.2011 по 12.08.2011 позивач, згідно з листком звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність, виданим СМЗ УМВС України у Вінницькій області 12.08.2011 б/н, - перебував на лікарняному.

У період з 13.08.2011 по 29.08.2011 позивач знаходився на роботі.

З 30.08.2011 по 09.09.2011 позивач перебував на лікарняному відповідно до листка звільнення від службових обов'язків у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, виданим ВОЗ УМВС України в Житомирській області 09.09.2011 за № 201.

Згідно з висновком службового розслідування від 10.08.2012, з 10.09.2011 по 11.09.2011 позивач був відсутній на робочому місці. Дана обставина не спростовувалась і самим позивачем в судовому засіданні.

У період з 12.09.2011 по 26.09.2011 позивач перебував на лікарняному відповідно до листка звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність, виданим СМЗ УМВС України у Вінницькій області 23.09.2011 за № 129.

З 27.09.2011 по 03.10.2011 позивач, згідно з листком непрацездатності, виданим відділковою лікарнею станції Козятин Південно-Західної залізниці 27.09.2011 серії АВЗ № 207844, - перебував на лікарняному.

З 04.10.2011 по 19.12.2011 позивач, згідно з листками непрацездатності, виданими Козятинською ЦРЛ Вінницької області 02.11.2011 серії ABB № 165642 і 02.12.2011 серії АВУ №254656, - перебував на лікарняному.

З 21.12.2011 по 06.01.2012 позивач, згідно з листком звільнення від службових обов'язків у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, виданим ВМЗ УМВС України в Житомирській області 06.01.2012 за №7, - перебував на лікарняному.

З 07.01.2012 по 09.01.2012 позивач був відсутній на робочому місці. Дана обставина не спростовувалась і позивачем в судовому засіданні.

У період з 10.01.2012 по 25.01.2012 позивач перебував на лікарняному відповідно до листка непрацездатності, виданого Бердичівською ЦМЛ Житомирської області 10.01.2012 серії АВЧ № 757642.

З 26.01.2012 по 10.02.2012 позивач перебував на лікарняному згідно з листком непрацездатності, виданим відділковою лікарнею станції Козятин Південно-Західної залізниці 26.01.2012 серії ABI № 312108.

Перебуваючи на лікарняному, за твердженням позивача (с.5 позовної заяви), останній 1.02.2012 подав рапорт про надання невикористаної у 2011 році щорічної відпустки строком на 30 діб та чергової щорічної відпустки за 2012 рік строком 45 діб починаючи з 6.02.2012. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, лист з зазначеним вище рапортом був отриманий відповідачем-2 вже 2.03.2012. З 11.02.2012 по 12.02.2012 позивач був відсутній на робочому місці. Дана обставина не спростовувалась позивачем в судовому засіданні.

За твердженням позивача дана обставина вказує на те, що відповідачу-2 було вже з 2.03.2012 відомо про те, що позивач потребує лікування, а відповідно до висновків суду касаційної інстанції ця обставина може свідчити про обізнаність відповідачів про перебування позивача на лікарняному.

З матеріалів судової справи слідує, що позивач у лютому 2012 року з метою одержання відпустки він звернувся до начальника Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України у Київській області з рапортом від 01.02.2012 в якому просив у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та наявністю вислуги років для призначення пенсії МВС України з подальшим звільненням з ОВС, надати невикористану відпустку у кількості 30 діб за 2011 рік та чергової відпустки за 2012 рік у кількості 45 діб з 06.02.2012. При цьому, позивач зазначив, що відпустку буде проводити в санаторії "Трускавець". Даний рапорт, як пояснив позивач, було надіслано по пошті. В матеріалах справи є копія зазначеного рапорту, а з вхідного штампу за № П-68 на даному рапорті вбачається, що він отриманий відповідачем-2 03.03.2012.

Також згідно з матеріалами справи позивачем 10.02.2012 було надіслано по пошті другий рапорт про надання невикористаної відпустки у кількості 30 діб за 2011 рік та чергову відпустку за 2012 рік у кількості 45 діб з 13.02.2012. Вказаний рапорт надійшов до відповідача-2 21.02.2012, про що свідчать дані штампу на копії вказаного рапорту за № П-51.

Крім того, 13.02.2012 позивач особисто подав відповідачу-2 рапорт про надання невикористаної відпустки у кількості 30 діб за 2011 рік та чергової відпустки за 2012 рік у кількості 45 діб з 13.02.2012. З пояснень позивача слідує, що цього ж дня він виїхав до санаторію "Поділля".

Досліджуючи дану обставину в судовому засіданні, судом було встановлено, що відповідачами не заперечується факт звернення позивача про надання чергової відпустки, однак надання чергової відпустки опосередковується обов?язковою видачею відповідного наказу роботодавця, який надає право працівнику невиходу на роботу протягом терміну відпустки, зазначеної у наказі.

Окрім того, суд виходить з того, що предметом оскарження в даній справі є висновок відповідачів про вчинення прогулу, а не оскарження дій відповідачів про незабезпечення права працівника на щорічну відпустку. Таким чином доводи позивача про те, що позивачу було відомо про подання заяви щодо щорічної відпуски не спростовують висновків службового розслідування про вчинення позивачем прогулу.

З 13.02.2012 по 02.03.2012 позивач, згідно з довідкою TOB "Санаторій "Поділля" м. Хмільник Вінницької області, виданою 02.03.2012 б/н, - перебував на лікуванні. Однак в матеріалах справи лікарняний лист, як підстави для звільнення позивача від виконання службових обов?язків у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю - відсутній. Про його оформлення та подачу позивач також не надав суду ніяких відомостей, що приводить суд до висновку, що позивач не вийшов на службу 13.02.2012 без наявних на це у нього підстав, а відтак - допустив прогул.

З 03.03.2012 по 04.03.2012 позивач був відсутній на робочому місці. Дана обставина не спростовувалась позивачем в судовому засіданні.

З 05.03.2012 по 16.03.2012 позивач, згідно з листком непрацездатності, виданим Козятинською ЦРЛ Вінницької області 16.03.2012 серії АВУ № 256667, перебував на лікарняному.

Відповідно до висновку службового розслідування від 10.08.2012, - 07.03.2012 позивач прибув до Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) і подав рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ України. На питання чому він був відсутній на робочому місці у дні, коли він не перебував на лікарняному, позивач в усній формі повідомив, що ці дні є вихідними днями, а з 05.03.2012 у нього оформлений новий лікарняний. На питання чому він не оформляв лікарняні у лікарні з поліклінікою ГУМВС України в Київській області, позивач повідомив, що лікарня знаходиться на значній відстані від його постійного місця проживання (близько 200 км).

З пояснень позивача, наданих при попередньому розгляді справи та підтриманих позивачем в судовому засіданні, останній, після повернення з санаторію, 07.03.2012, подав до відповідача-1 два рапорти. У першому рапорті - просив звільнити з ОВС України після виходу з частини невикористаної відпустки за 2011 рік, чергової відпустки за 2012 рік і проходження ВЛК. Другий рапорт - про надання відпустки до якого позивач додав довідку про те, що він проходив лікування у санаторії "Поділля".

З пояснень представника відповідачів слідує, що з чотирьох рапортів, які подавались позивачем у різний проміжок часу перший рапорт, який надійшов до Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області був рапорт позивача від 13.02.2012, який ОСОБА_1 подав особисто. На вказаному рапорті керівником було проставлено резолюцію "заперечую". свою чергу, рапорт позивача від 10.02.2012 надійшов 21.02.2012, а рапорт від 01.02.2012 надійшов 03.03.2012.

Отже, оскільки керівник на першому рапорті проставив резолюцію, яка не дозволяє надавати позивачу відпустку, інші два рапорти керівництвом не розглядались.

Крім того, представник відповідачів пояснив, що оскільки позивач тривалий термін та систематично перебував на лікарняних Головне управління МВС України у Київській області надіслало начальнику лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області листа від 21.06.2012 № 4791, в якому просило надати практичну допомогу та провести аналіз термінів непрацездатності позивача.

При цьому суд враховує також, що доповідною запискою від 17.07.2012 начальником лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4 повідомлено відповідача-1 про те, що терміни непрацездатності позивача згідно листків непрацездатності перевищують у двічі регламентовані терміни наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13.11.2001 № 455. Більшість листків непрацездатності видані як первинні, що свідчать про ненадання позивачем достовірних даних про терміни свого лікування лікуючим лікарям у частині відбору страхового анамнезу.

З метою перевірки факту надання позивачу листка непрацездатності у період з 13.02.2102 по 02.03.2012 відповідач-1 звернувся до ТОВ "Санаторій "Поділля" із запитом про надання відповідної інформації. З листа ТОВ "Санаторій "Поділля" від 01.08.2012 слідує, що позивач дійсно перебував на санаторно-курортному лікуванні у період з 13.02.2012 по 02.03.2012, однак, листок непрацездатності йому не видався.

Разом з тим, наказом відповідача-2 від 07.03.2012 №67 позивачу надана частина невикористаної чергової відпустки за 2011 рік лише з 07 березня по 06 квітня 2012 року та чергова відпустка за 2012 рік з 07 квітня по 24 травня 2012 року.

У зв'язку з тривалим перебуванням на лікарняному та на виконання пункту 1.70 наказу МВС України від 06.02.2001 № 85 "Про порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України" 30.11.2011 позивачу за місцем лікування було надано направлення для проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення придатності його до служби в органах внутрішніх справ. Однак з матеріалів справи сліду також що до часу проведення службового розслідування позивач військово-лікарську комісію не пройшов, мотивуючи це тим, що лікарі вимагали від нього повного виліковування.

26.03.2012 позивач подав зустрічний рапорт, в якому просив не розглядати його попередній рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ від 07.03.2012, - у зв'язку з його бажанням продовжувати службу в органах внутрішніх справ.

З 26.04.2012 по 11.05.2012 позивач, згідно з листком непрацездатності, виданим відділковою лікарнею станції Козятин Південно-Західної залізниці від 11.05.2012 серії АВІ № 314026, - перебував на лікарняному.

З 16.05.2012 по 29.05.2012 позивач, згідно з довідкою, виданою Козятинською ЦРЛ Вінницької області, - знаходився в неврологічному відділенні на лікуванні.

З 11.06.2012 по 17.06.2012 позивач, згідно з листком непрацездатності, виданим відділовою лікарнею станції Козятин Південно-Західної залізниці від 11.06.2012 серії АВІ № 314500, - перебував на лікарняному.

У висновку службового розслідування зазначено, що кількість днів непрацездатності позивача за 12 місяців становила більше 200 днів.

Крім того, з матеріалів службового розслідування, не спростованих ні позивачем ні судами при попередньому розгляді, слідує, що санаторне лікування ОСОБА_1 в санаторії "Поділля" з 13.02.2012 по 02.03.2012 не надає правових підстав для звільнення його від службових обов'язків, оскільки відповідачем не було на цей період видано щодо позивача наказу (чи іншого розпорядчого документу, який би оформлював волевиявлення відповідача) про відпустку, як не було і оформлено лікарняного у передбаченому законодавством порядку, а також - оскільки довідка санаторія «Поділля» оформлена неналежним чином, бо підписана лише одним лікарем, а тому не є належним документом для звільнення позивача від роботи у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю.

З пояснень позивача слідує, що період з 13.02.2012 по 02.03.2012 він очікував як період щорічної відпустки, а не лікарняного, що підтверджується раніше поданою заявою відповідачу про надання такої відпустки. Відтак, суд відхиляє доводи позивача про те, що позивач очікував на період перебування у санаторії оформлення йому лікарняного. Так само суд оцінує і оцінку періоду з 13.02.2012 по 02.03.2012 невиходу на роботу позивача і відповідачем - останній був повідомлений про очікування (бажання) позивача в отриманні щорічної відпустки, а не лікарняного.

Отже, оскільки позивач у відпустці у період з 13.02.2012 по 02.03.2012 не перебував, то такий період відповідачем обґрунтовано вважається прогулом.

Як зазначено у висновку службового розслідування, за вказаним фактом позивачу за місцем проживання в присутності свідків було запропоновано надати письмове пояснення на що він в категорічній формі відмовився, мотивуючи це своїм небажанням спілкуватися з представниками Фастівського міського відділу.

За період служби в органах внутрішніх справ позивач зарекомендував себе посередньо, п'ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. За результатом проведеного службового розслідування встановлено порушення позивачем ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання внутрішнього розпорядку, а саме: відсутності на службі без поважних причин.

На підставі висновку службового розслідування від 10.08.2012 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України прийнято наказ від 14.08.2012 №556 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, згідно з яким за порушення службової дисципліни, яке виявилось у порушенні статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в частині дотримання внутрішнього розпорядку, а саме - відсутності на службі без поважних причин вирішено звільнити позивача за пунктом 64 "є".

15.08.2012 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України прийнято наказ № 719 о/с, згідно з яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "є"(за порушення дисципліни).

Вважаючи вказані накази неправомірними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких положень законодавчих актів.

Враховуючи, що даний спір стосується відносин проходження публічної служби в органах внутрішніх справ до спірних правовідносин застосуються спеціальне законодавство, а саме, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників (стаття 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Як вбачається з висновку службового розслідування від 10.08.2012 відповідачами встановлено прогул позивача у період з 13.02.2012 по 02.03.2012.

У свою чергу, позивач стверджує, що прогулу не було, оскільки останній звертався із відповідними рапортами до керівництва про надання відпустки.

При цьому суд, звертає увагу, що судом касаційної інстанції не був спростований факт допуску позивачем прогулу, а лише звернено увагу на те, що судами для повного вирішення справи по суті має бути досліджено обставини обізнаності відповідачів щодо такого факту та встановлення дотримання відповідачами при прийнятті рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності строків, визначених законодавством.

Відносно посилання позивача на те, що відповідачами порушено строки для застосування дисциплінарних стягнень, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування доводів щодо порушення строків накладення дисциплінарного стягнення позивач вказував на те, що керівництву було достовірно відомо ще у березні 2012 року про те, що він проходив санаторно-курортне лікування у санаторії "Поділля", оскільки він 07.03.2012 подав рапорт про надання відпустки разом із відповідною довідкою про перебування в санаторії.

Проте, суд не приймає до уваги дані доводи позивача, оскільки як було встановлено судом у період перебування у санаторії «Поділля» позивач не перебував ні у відпустці, ні на лікарняному. Сам же факт обізнаності відповідачів про місце перебування позивача ( в тому числі і з метою лікування) не створює для позивача право невиходу за основним місцем роботи ні у зв?язку з відпускою, ні у зв?язку з лікарняним. Однак відповідачі, в свою чергу, будучи повідомленими про те, що позивач перебуває на лікуванні - не мали можливості спростувати оформлення позивачем у передбаченому законодавством порядку лікарняного. З матеріалів справи слідує, що відповідачам стало достовірно відомо, що перебування позивача в санаторії "Поділля" не звільняє останнього від виконання службових обов'язків лише 17.07.2012, - коли було отримано відповідь від начальника лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_4, який надав кваліфіковану відповідь на запит заступника начальника ГУМВС України в Київській області. До цього часу у відповідачів не було достовірних даних відносно того чи дійсно позивач міг бути звільнений від виконання службових обов'язків.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідачами порушено строки застосування дисциплінарних стягнень є безпідставними.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідачі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволені адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Терлецька О.О.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 18 квітня 2016 р.