Справа № 706/26/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/14506/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Сільського голови с. Річка Міжгірського району Закарпатської області про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення з посади начальника фінансово-господарського відділу - головного бухгалтера, поновлення на посаді і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Сільського голови с. Річка Міжгірського району Закарпатської області про визнання незаконним звільнення на підставі пунктів 3, 4 ст.40 КЗпП України, поновлення на посаді начальника фінансово-господарського відділу - головного бухгалтера, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірним розпорядження сільського голови с. Річка Міжгірського району Закарпатської області від 29 серпня 2011 року № 53 в частині звільнення за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов'язків відповідно на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України та недовіри, встановленої рішенням Річківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області № 13 від 26 травня 2011 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року залишено без змін постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року.

ОСОБА_4 не погодилась з постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, і звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в цій частині та ухвалити нову про задоволення позову повністю, посилаючись на часткове порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4, обіймала посаду начальника фінансово-господарського відділу головного бухгалтера Річківської сільської ради. 13 травня 2011 року та 17 травня 2011 року розпорядженнями Сільського голови с. Річка позивачці оголошені догани.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 серпня 2011 року, яка набрала законної сили зазначені розпорядження відповідача про притягнення до дисциплінарні відповідальності визнані неправомірними і скасовані.

З 26 травня 2011 року по 17 серпня 2011 року позивачка знаходилась на лікарняному.

Розпорядженням відповідача № 53 від 29 серпня 2011 року позивачку звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов'язків, порушення трудової дисципліни, відсутність на робочому місці без поважних з 18 серпня 2011 року по 26 серпня 2011 року відповідно до пунктів 3, 4 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового уповноваженого трудового колективу сільської ради та враховуючи рішення Річківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області № 13 від 26 травня 2011 року про недовіру позивачці і висновку-погодження звільнення з УДК у Міжгірському районі ГУ ДКУ в Закарпатській області від 22липня 2011 року № 03/25/167.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звільнення позивачки за прогул, суди виходили з того, що факт відсутності ОСОБА_4 на робочому місці з 18 серпня 2011 року по 26 серпня 2011 року мав місце, про що свідчить акт комісії сільської ради від 29 серпня 2011 року з участю депутата сільської ради і працівників цієї ж ради.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів оскільки твердження ОСОБА_4, що їй перешкоджали в доступі до робочого місця шляхом зміни ключа до приміщення сільської ради не було належним чином доведено ні в суді першої ні в апеляційній інстанціях.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, прогулом визнається відсутність працівника без поважних причин на своєму робочому місці як протягом усього робочого дня, так і більше 3 годин безперервно або сумарно протягом робочого дня.

Як роз'яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією підприємства або об'єкта, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену йому роботу.

На підставі викладеного суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що звільнення ОСОБА_4 за відсутність її на робочому місці без поважних причин (прогул) проведено з дотриманням вимог ст.ст. 147-149 КЗпП України та ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» п.1.3 посадової інструкції за посадою яку обіймала позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_4 не містить інших доводів щодо невірного застосування норм процесуального права, то колегія суддів дане питання не вирішує.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Ю. К. Черпак

В.В. Швець