Справа № 750/2261/15-а
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/2261/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Сапон А.В.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 квітня 2015 року у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И Л А :

10 березня 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради звернулось до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, в якому просило: скасувати постанову старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу від 25.02.2015 у виконавчому провадженні №45944592 за виконавчим листом №750/6411/14, виданим 08.12.2014 Деснянським районним судом міста Чернігова у розмірі 1360 грн.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 08.12.2014 Деснянським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист №750/6411/14, який знаходиться на примусовому виконанні у відповідача.

Розпорядженням позивача від 28.11.2014 №03-24/6543 здійснено перерахунок з урахуванням проведених виплат ОСОБА_2 недоотриманої суми грошової місячної допомоги по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку у розмірі, передбаченому ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та виплатами, зумовленими народженням та похованням» за періоди з 01 грудня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 05 серпня 2009 року, внаслідок чого останній нараховано вказану грошову допомогу. Проте вказані кошти стягувачеві до цього часу не виплачено.

У зв'язку з повторним невиконанням судового рішення в самостійному порядку без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, постановою відповідача від 25.02.2015 накладено на позивача штраф у розмірі 1360 грн (а.с. 3).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку виконавчої служби та з метою їх відновлення боржник звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність державного асигнування не є поважною причиною для невиконання пенсійним органом рішення суду, що набрало законної сили.

Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначається Законом України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (Закон №606-ХІV).

Положеннями частин першої та третьої статті 5 Закону №606-ХІV визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно із частинами першою та другою статті 25 цього Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 89 Закону №606-ХІV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи викладене, постанова про стягнення штрафу за повторне невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Відповідно до ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Разом з тим, виходячи з положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради є виконавчим органом відповідної міської ради у системі регулювання праці та соціального захисту населення, який утримується за рахунок коштів районного у місті бюджету та здійснює виконання державних програм відповідного соціального спрямування за рахунок коштів державного бюджету, та не наділене повноваженнями здійснювати розподіл бюджетних коштів.

Отже, невиконання судового рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року (справа №750/8608/14), яка відповідно до статті 244-2 КАС України, є обов'язковою до виконання.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на приписи до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, відповідно до яких будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки у позивача були поважні причини невиконання судового рішення, то постанова про стягнення з нього штрафу є передчасною.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем заявлено позовні вимоги не до належного відповідача, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділи примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підрозділи примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції в АРК, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не є органами державної виконавчої служби, що виключає можливість їх участі як сторони в адміністративному процесі.

З огляду на наведене, в разі подання позовних заяв до структурних підрозділів органів державної виконавчої служби судам першої інстанції згідно з вимогами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідний орган державної виконавчої служби, або ж, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, залучати цю особу як другого відповідача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки судом першої інстанції заміну відповідача здійснено не було, і другого відповідача не залучено, а колегія суддів на стадії апеляційного розгляду не вправі здійснювати таку заміну, виникають підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог до зазначеного ним відповідача - структурного підрозділу органу державної виконавчої служби.

Аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України, зокрема в ухвалах від 19.09.2014 (справа №К/9991/75533/12), від 13.11.2014 (справа №К/800/53816/13) від 24.02.2015 (справа № К/9991/37834/12), від 03.03.2015 (справа № К/9991/46802/12) та від 19.03.2015 (справи № К/800/53720/14 та № К/800/64419/14).

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно з ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, ухвалене судом рішення першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним. Неправильне застосуванням норм матеріального права, які не призвели до невірного вирішення справи і не є підставою для скасування судового рішення, проте є підставою для його зміни.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 квітня 2015 року щодо підстав відмови в задоволенні позову.

В решті постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 20 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.