Справа № 810/5229/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" квітня 2016 р. м. Київ К/800/35519/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «К.С.М.»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р.

у справі № 810/5229/13-а

за позовом Приватного підприємства «Компанія «К.С.М.»

до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Приватне підприємство «Компанія «К.С.М.» (далі - позивач, ПП «Компанія «К.С.М.») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Миронівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач, Миронівська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області), в якому просило суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.07.2013 р. № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р., в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р., а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи належним чином повідомлялись, касаційну скаргу розглянуто за наявними в справі документами на підставі статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 31.05.2013 р. по 05.06.2013 р., на підставі наказу від 31.05.2013 р. № 255, направлення від 31.05.2013 р. № 258, згідно із пунктом 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «Компанія «К.С.М.» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «УВГ ГРУП» та ПП «КАПІТАЛ І СТ» за період з 01.01.2010 р. по 31.01.2013 р., за результатами якої складено акт від 13.06.2013 р. № 208/22-011/34262697 та зроблено висновок про порушення позивачем, зокрема, вимог: - пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; пунктів 201.1, 201.6 статті 201, статті 185, статті 186, статті 187, статті 188, пункту 198.3 статті 198, статті 200 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 05.07.2013 р. були винесені податкові повідомлення-рішення:№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі20 104 грн., з яких 11 296 грн. - за основним платежем та 808 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 17 736 грн., з яких 16 889 грн. - за основним платежем та 847 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами оскарження позивачем зазначених податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, скарги позивача були залишені без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Як вбачається з акту перевірки від 13.06.2013 р. № 208/22-011/34262697 підставою для нарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючих про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ТОВ «УВГ ГРУП» та ПП «КАПІТАЛ І СТ», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними, оскільки були оформленні неналежним чином.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що такий висновок податкового органу ґрунтується на використанні відомостей під час аналізу господарських операцій позивача та його контрагентів, а саме матеріалів ВПМ ДПІ у Києво-Святошинському районі, які спільно з співробітниками УПМ ДПС у Київській області 06.03.2013 р. викрили «конвертаційний центр», що надавав за грошову винагороду послуги реально діючим суб'єктам господарювання України, з мінімізації податкових зобов'язань та не незаконної конвертації безготівкових коштів в готівку. З вищезазначеної інформації вбачалось, що у злочинній схемі, створеній громадянами Ус В.Г. та Удалих А.М. використовувались реквізити підприємств «транзитерів» - ТОВ «Голден Брідж», ТОВ «УВГ Груп» та реквізити підприємств з ознаками «фіктивності» - ТОВ «Мі Дорадо», ПП «Капітал і СТ», ТОВ «НВП Природа і світ». Виходячи з вищенаведеного, підприємства «транзитери» - ТОВ «Голден Брідж», ТОВ «УВГ Груп» та підприємства з ознаками «фіктивності» - ТОВ «Мі Дорадо», ПП «Капітал і СТ», ТОВ «НВП Природа і світ» здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Також, перевіряючі дослідили податкову звітність контрагентів та інформацію з наявних у податковій інспекції баз даних (АРМ «ТАХ», АРМ «Звіт», АІС «ОР», АІС «РПП», системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України) та дійшли висновку про неможливість фактичного здійснення ними господарських операцій - поставку матеріалів ПП «Компанія К.С.М», а також про те, що всі операції вчинені між ТОВ «УВГ ГРУП», ПП «Капітал і СТ» та ПП «Компанія «К.С.М.» є безтоварними та не спричиняють реального настання правових наслідків.

Суд першої інстанції, рішення якого залишено без змін судом апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження реальності господарських операцій зі своїми контрагентами - ТОВ «УВГ ГРУП» та ПП «КАПІТАЛ І СТ», а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані протиправними та не підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з такими висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та формування витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та на формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи, у тому числі договори, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема: - рух активів у процесі здійснення господарської операції; - установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; - установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку. Перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку, зокрема у разі подальшого продажу придбаного товару нижче за ціну придбання; придбання товарів (послуг) у посередників за наявності прямих контактів з їх виробниками; придбання послуг, використання яких не може мати позитивного впливу на результати господарської діяльності платника податку тощо.

Ухвалюючи судові рішення по справі, суди попередніх інстанцій посилались на докази, які є обов'язковими але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій (виконання робіт, придбання товарів), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та показника витрат позивача, який, між іншим, безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

В даному випадку судами попередніх інстанцій не в повній мірі досліджено обставин, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та його контрагентами, не розглянуто належним чином докази, що містяться в матеріалах справи.

Висновки про правомірність винесення податкових повідомлень-рішень, яким визначені спірні суми податкових зобов'язань, судами попередніх інстанцій зроблено без фактичного дослідження обставин, що стосуються такого питання.

При цьому слід наголосити, що в умовах дії такого принципу адміністративного судочинства, як офіційне з'ясування усіх обставин справи, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об'єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору та сприяючи сторонам у поданні та витребуванні необхідних для цього доказів.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків (зокрема, у вигляді позбавлення його права на податковий кредит) внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Відповідні обставини попередніми судовими інстанціями не досліджувалися взагалі.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 210, 220, 222, 227, 232, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Компанія «К.С.М.» - задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2013 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 р. у справі № 810/5229/13-а - скасувати.

Справу № 810/5229/13-а направити на новий судовий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко