Справа № 320/1914/16-а
Суддя: Дараган Л. В.
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.04.2016
Справа № 320/1914/16-а
Провадження № 2-а/320/101/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря: Данчук К.В.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В адміністративному позові зазначено, що позивач працював суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області і мав стаж роботи більше 25 років. Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року позивача було звільнено з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач перебуває на обліку в Мелітопольському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 18 грудня 2010 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В теперішній час, з 01 січня 2016 року розмір суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді збільшився, в зв'язку із чим позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак, відповідач у здійсненні перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовив. Позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 лютого 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням різниці, яка була сплачена, з проведенням індексації та перерахунків у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям, починаючи з 01 січня 2016 року; та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 551 гривня 21 копійок.

В судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та пояснила, що вимоги позивача безпідставні та не обґрунтовані, ними подані письмові заперечення проти заявлених вимог. Так, згідно положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, з 01 квітня 2015 року були виключені відповідні норми щодо перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тому такий перерахунок не здійснюється. Також зазначила, що положеннями ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено можливість здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання лише щодо суддів Конституційного суду України. Однак, позивач пішов у відставку не з посади судді Конституційного суду України, а тому здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавством не передбачено. Крім того, положення ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначають, що перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо таку заяву подано після 15 числа, а тому вимоги позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2016 року є такими, що суперечать чинному законодавству. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Призначення і виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється органами Пенсійного фонду за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено судом, згідно паспорта громадянина України, виданого 19 квітня 1997 року Мелітопольським МВ УМВС України в Запорізькій області, позивач народився 20 березня 1950 року в с. Данило-Іванівка Мелітопольського району Запорізької області.

Згідно наказу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 07 червня 2010 року № 94-ос «Про зміну виплати щомісячного грошового утримання ОСОБА_2В.», судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Марущенку М.В. з 26 червня 2010 року змінити і виплачувати 90 % передбаченого Законом України «Про статус суддів» щомісячного грошового довічного утримання, належного йому у разі виходу у відставку (станом на 26 червня 2010 року стаж роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання становить 25 років).

Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року № 2766-VІ «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України позивач був звільнений з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно посвідчення судді у відставці № 00968, позивач є суддею у відставці.

Згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої ТУ ДСА України в Запорізькій області від 10 лютого 2016 року, суддівська винагорода ОСОБА_2, яка враховується при перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці, склала 20670 гривень 00 копійок.

18 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, згідно листа Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24 лютого 2016 року № 42/М-7, позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Підставою відмови у здійсненні перерахунку призначеного щомісячного довічного утримання судді у відставці зазначено, що станом на 01 вересня 2015 року (дату збільшення розміру мінімальної заробітної плати) із ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виключено абз. 2, де було зазначено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Також ч. 4 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено можливість здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання лише щодо суддів Конституційного суду України. Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх видів пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до (серед інших) Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Тобто, з 01 червня 2015 року довічне грошове утримання суддів в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначається, а призначене грошове утримання до 01 червня 2015 року не перераховується.

Разом із цим, судом встановлено, що правові засади організації судової влади, порядок забезпечення судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Частина II Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (розділ XIII) визначає те, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді, відповідно до законодавства, що діяв раніше.

Так як позивач був звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку до набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було призначено відповідно до чинного на той час Закону України «Про статус суддів», то розглядати норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», необхідно у контексті тривалості правовідносин та збереження за позивачем статусу, поняття дії закону в часі, при цьому нормативні правові акти втрачають силу, якщо у дію вводяться нові нормативні акти, які встановлюють інше регулювання аналогічних питань.

Відповідно до положень Конституції України не має зворотної сили закон, який відміняє чи звужує права, обмежує їх використання. А тому, дія положень ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року повинна бути застосована до даних правовідносин, яка визнає право на грошове утримання суддів, працюючих на відповідних посадах на теперішній час.

Крім того, визначені Конституцією України (розділ VІІІ) та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до них високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Про це неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення».

В рішенні від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України вказав, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Також, вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог, суд керується положеннями ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Правові позиції з цього приводу щодо звуження прав та свобод суддів у відставці висловив Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 14 та своєму Конституційному поданні від 08 липня 2015 року щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзац четвертий та речення першого абзацу шостої частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року стосовно звуження гарантій матеріального та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частині першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої ст. 126 Конституції України, де вказано, що не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 17 березня 2015 року № 21-371а14 за конкретним адміністративним позовом судді у відставці до управління Пенсійного фонду про визнання протиправними дії відповідача та зобов'язаннями вчинити певні дії щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Також, при вирішенні питання про застосування правових норм у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 10 лютого 2015 року № 21-630а14, відповідно до яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення та реалізації права на її призначення.

Отже, з огляду на дату реалізації права позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, та враховуючи рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, підлягають застосуванню положення ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, якою встановлено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Також, неконституційним є перше, друге, третє речення ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, які встановлювали максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Так само, не відповідає Конституції України ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року та абз. 2 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень ч. 2, ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

До того ж, наявність положень, зазначених в ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими визначається порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України не змінює зміст ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не виключає право судді загального суду на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі зміною грошового утримання працюючого судді, при цьому довічне грошове утримання не призначається судді одноразово та залишається незмінним, а має постійно виплачуватися в розмірі, визначеному законом, тобто, відповідати ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка визнана конституційною рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року N 3-рп/2013.

Крім того, суд звертає увагу й на ту обставину, що в наданій позивачем відповідачу довідці ТУ ДСА України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зазначено, що суддівська винагорода позивача враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці. Тобто, цей документ також підтверджує право позивача на перерахунок призначеного йому довічного грошовою утримання судді у відставці.

Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною, звільненою від сплати податків, грошовою виплатою що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі, звільненому від виконання обов'язків судді (рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 та від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007).

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачу були подані достатні матеріали для прийняття рішення про здійснення перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, в порушення вимог ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції, чинній на час реалізації права на відставку, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, відповідно до яких позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі зміною грошового утримання працюючого судді у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, позивачу такий перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці здійснений не був.

Щодо заробітної плати, з якої розраховується виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, то вона визначається розміром грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, і складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Про розмір грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді (суддівської винагороди), була видана довідка від 10 лютого 2016 року, яка надавалась позивачем разом із заявою про здійснення перерахунку, але не була взята до уваги відповідачем. Отже, розрахунок виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен здійснюватися від суми посадового окладу та доплати за вислугу років працюючого на відповідній посаді судді, зазначених в наданій позивачем довідці.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що положеннями ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено можливість здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання лише щодо суддів Конституційного суду України, до числа яких позивач не відноситься, оскільки такі посилання представника відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Так, як вже було зазначено вище, вказані положення закону не змінюють зміст ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не виключають право позивача на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі зміною грошового утримання працюючого судді.

Так само судом не можуть бути прийняті до уваги й посилання відповідача на те, що оскільки позивач звернувся із заявою про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 18 лютого 2016 року, а відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року не був прийнятий закон щодо всіх пенсій, у тому числі спеціальних, тому правові підстави для здійснення перерахунку призначеного позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці відсутні і позивачу було відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Такі посилання представника відповідача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовуються наведеними вище правовими положеннями, зокрема рішеннями Конституційного суду України щодо неможливості звуження статусу судді та норм чинного законодавства. До того ж, положеннями як національного, так і міжнародного законодавства встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована чи обмежена будь-якими законодавчими актами, які прийняті чи можуть бути прийняті пізніше.

Також безпідставними та необґрунтованими є посилання представника відповідача на необхідність застосування положень ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо часу, з якого здійснюється перерахунок призначеної пенсії, оскільки вказані положення закону підлягають застосуванню виключно щодо перерахунку пенсії, а не щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова у здійсненні перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не відповідає вимогам законодавства України. Тому, при вирішенні питання щодо перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач повинен був врахувати положення закону у редакції саме на дату виникнення та реалізації права на таке утримання, а також ті обставини, що позивач, як суддя у відставці, має право на проведення перерахунку, незалежно від змісту законодавчих актів, що прийняті після призначення довічного грошового утримання судді у відставці, якщо вони звужують зміст та обсяг конституційних гарантій судді у відставці.

Таким чином, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, діяв не у спосіб, передбачений законом, тому суд вважає достатнім засобом захисту прав позивача визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013; та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 лютого 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням різниці, яка була сплачена, з проведенням індексації та перерахунків у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям, починаючи з 01 січня 2016 року.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, визнання протиправними дії відповідача щодо відмови проведенні перерахунку призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням різниці, яка була сплачена, з проведенням індексації та перерахунків у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям, починаючи з 01 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 гривня 21 копійок підлягають присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Конституції України, Європейською хартією про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, рішеннями Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, Законом України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на час реалізації права на відставку), ст.ст. 69, 71, 86, 94, 159, 161 163 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у проведенні перерахунку призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 лютого 2016 року, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням різниці, яка була сплачена, з проведенням індексації та перерахунків у зв'язку з підвищенням суддівської винагороди працюючим суддям, починаючи з 01 січня 2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України (за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови або якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: