Справа № 465/715/14-а (2а/465/130/14)
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2016 р. м. Київ К/800/14487/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Львівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправними дії Львівського міського центру зайнятості в частини нарахування йому допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, у розмірі (в розрахунок на місяць) нижчому за прожитковий мінімум, встановленого законом, на особу працездатного віку;

- зобов'язати Львівський міський центр зайнятості перерахувати та здійснити йому виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 12.08.2013 року, з урахуванням того, що розмір виплат (в розрахунку на місяць) допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, не може бути нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, на особу працездатного віку та стягнути судові витрати.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Постанову Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2014 року - скасовано та ухвалено нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії Львівського міського центру зайнятості в частині нарахування ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, у розмірі (в розрахунку на місяць) нижчому за прожитковий мінімум, встановленого законом на особу працездатного віку. Зобов'язано Львівський міський центр зайнятості перерахувати та здійснити ОСОБА_1 виплати допомоги по безробіттю, починаючи з 12.08.2013 року, з урахуванням того, що розмір виплат (в розрахунку на місяць) допомоги по безробіттю, що є основним джерелом існування, не може бути нижчим за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом на особу працездатного віку.

У касаційній скарзі Львівський міський центр зайнятості, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, посилається на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року та залишити в силі постанову Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2014 року.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, заперечення на неї, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із наказом ПП «ОФІТ-СЕРВІС» від 31.07.2013 року № 4 та із записами трудової книжки, останнім місцем роботи ОСОБА_1 було ПП «ОФІТ-СЕРВІС», де позивач працював менеджером з 02.07.2013 року по 31.07.2013 року та звільнений 31.07.2013 року, на підставі пункту 2 статті 38 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з закінченням строку трудового договору. 05.08.2013 року ОСОБА_1 надано Львівським міським центром зайнятості статус безробітного та 12.08.2013 року призначено допомогу по безробіттю відповідно до пунктів 2, 4 статті 22, пункту 2 статті 23 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Вважаючи, що нарахований та призначений йому розмір допомоги по безробіттю є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує його права людини та громадянина та конституційні права, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страховий стаж для призначення допомоги по безробіттю обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна.

Поважними причинами є:

- навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання;

- строкова військова служба;

- здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за інвалідом І групи або дитиною-інвалІдом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду;

- інші поважні причини, передбачені законодавством України.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у частині 1 статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу:

до 2 років - 50 відсотків;

від 2 до 6 років - 55 відсотків;

від 6 до 10 років - 60 відсотків;

понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру:

перші 90 календарних днів - 100 відсотків;

протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків;

у подальшому - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині 2 статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

У середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

Допомога по безробіттю не може перевищувати чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.

Постановою Правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, від 12.04.2012 року № 327 (із змінами, внесеними згідно з постановами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 06.12.2012 року № 350, від 29.03.2013 року № 361, від 09.12.2013 року № 367) встановлено мінімальний розмір допомоги по безробіттю на період з 01.01.2012 року по 01.07.2014 року у розмірі 544,00 грн. на підставі частини 2 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Враховуючи, що ОСОБА_1 працював у ПП «ОФІТ-СЕРВІС», з якого був звільнений, лише один місяць, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розмір допомоги з безробіття ОСОБА_1 правильно визначений Львівським міським центром зайнятості на підставі пункту 2 статті 22 та пункту 2 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у мінімальному розмірі, який встановлений правлінням Фонду.

Вищезазначені норми права є спеціальними при вирішенні питання щодо визначення розміру допомоги по безробіттю та правильно застосовані відповідачем у спірних правовідносинах, отже він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Таким чином, судом апеляційної інстанції дана неправильна правова оцінка обставин по справі, помилково застосовані норми матеріального права при розгляді апеляційної скарги по даній справі, а тому касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості слід задовольнити, рішення суду апеляційної інстанції - скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у даній ухвалі.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівського міського центру зайнятості - задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015 року - скасувати.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз