Справа № 205/2741/16-а
Суддя: Федченко В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13.04.2016 Єдиний унікальний номер 205/2741/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/ 2741/16-а
2-а/205/79/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Федченка В.М., розглянувши у порядку скороченого провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011р.);

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити з 09 березня 2016 року та виплачувати йому пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 15.01.2011) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 09.03.2016 № 18-4вих16, з наступним проведенням перерахунку його пенсії у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких просить відмовити у задоволенні позову з посиланням на відсутність у позивача стажу, необхідного для призначення пенсії та внесення змін до Закону України «Про прокуратуру».

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

09.03.2016р. позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

14.03.2016р. Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м.Дніпропетровська відмовило позивачу у призначенні пенсії з посиланням на те, що у ОСОБА_1 необхідний для призначення пенсії за вислугу років стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури становить 20 років при загальному страховому стажі 22 роки 4 місяці 28 днів, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній з 01.01.2015р.) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років.

Крім цього, відповідач послався також на те, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положеньЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, з 01.06.2015р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, у період роботи позивача у органах прокуратури ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. № 3668-VI, далі - Закон № 3668-VI) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з листа УПФ у Ленінському районі м.Дніпропетровська від 14.03.2016р. та заперечень Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську, на момент звернення з заявою про призначення пенсії до стажу, який дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, належить 17 років 7 місяців 1 день (період роботи у органах прокуратури з 31.07.1998р. по 29.02.2016р.) та 2 роки 4 місяці 29 днів (половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі), що підтверджується також копією трудової книжки позивача. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на 29.02.2016р. становить 22 роки 04 місяців 28 днів.

До матеріалів справи залучена також довідка, видана Дніпропетровською обласною прокуратурою 09.03.2016р. №18-4вих16, про розмір заробітної плати ОСОБА_1

За таких обставин, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії, на внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013р. №21-348а13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668-VI, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 20 років, з яких стаж роботи на посадах прокурорів та слідчих становить 20 років, що відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, суд доходить висновку про протиправність дій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови у призначенні позивачу такої пенсії.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015р. № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений ст.ст. 7, 11 КАС України, також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру"; зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 09 березня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 09.03.2016р. №18-4вих16.

Водночас у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про наступне проведення перерахунку пенсії позивача у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам органів прокуратури, виходячи із місячного заробітку за відповідною посадою, з якої призначено пенсію, оскільки за змістом ст. 2 КАС України суд захищає лише права, свободи або законні інтереси, уже порушені на момент розгляду справи судом, тоді як перерахунок пенсії позивача на цей момент не проводився.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити діїзадовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 09 березня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій Дніпропетровською обласною прокуратурою від 09.03.2016р. №18-4вих16.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1102,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя В.М. Федченко