Справа № 820/10244/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 р. Справа № 820/10244/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульчій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо не нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час, святкові та неробочі дні та за часи, понад установлені законодавством, в період з 1 січня 2010 року по 11 серпня 2015 року, не нарахування надбавки за вислугу років у розмірі 35 % в період з 11.07.2013 по 31.10.2014;

- зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за 4688 годин роботи в нічний час, 3504 годин понад встановлену тривалість, святкові та неробочі дні за період з 1 січня 2010 року по 11 серпня 2015 року, у відповідності до вимог законодавства;

- зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 11.07.2013 по 31.10.2014;

- зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області зробити перерахунок вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів;

- зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області направити до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням нарахованих коштів;

- стягнути з Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 1995 року по серпень 2015 року працював в органах внутрішніх справ. З 2003 року і до дня звільнення позивач працював на посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області. В 2015 році звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу). При звільненні позивач отримав грошовий атестат та довідку про щомісячні види грошового забезпечення з яких дізнався, що за час служби йому не виплачувались надбавки за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні та за службу в понаднормовий час, а також надбавка за вислугу років у встановленому законодавством розмірі. Позивач вважає дії відповідача, Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, неправомірними та такими, що порушують його права та інтереси.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача, Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1995 року по серпень 2015 року працював в органах внутрішніх справ. З 2003 року позивач працював на посаді помічника оперативного чергового чергової частини штабу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 11.08.2015 року № 403 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України з посади помічника оперативного чергового чергової частини штабу Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області у запас Збройних Сил за п. 63 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (через хворобу) (а.с. 25, т. 1).

У зв'язку зі звільненням на пенсію позивач отримав грошовий атестат № 3 від 25.08.2015 року та довідки від 10.09.2015 про щомісячні види грошового забезпечення (а.с.25-35, т. 1).

При цьому, надбавки за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, за службу в понаднормовий час взагалі не враховані при обчисленні грошового забезпечення позивачу та не виплачувалась за період з 11.07.2013 по 31.10.2014 надбавка за вислугу років у встановленому законодавством розмірі, що стало підставою для звернення останнього до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання вказаної постанови Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 31.12.2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499).

Відповідно до п.1.1 Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Пункт 3.7. Інструкції №499 визначає порядок компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Так, пп. 3.7.1, 3.7.2 Інструкції № 499 передбачено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Згідно пп. 3.7.3 Інструкції № 499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Згідно пп. 3.7.6 Інструкції № 499 службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Відповідно до ст. 108 Кодексу законів про працю України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Згідно додатку 22 наказу МВС України від 31.12.2007 року №499 за роботу в нічний час встановлюється надбавка в 35 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ст. 107 Кодексу законів про працю України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Дослідивши наявні в матеріалах справи Книги службових нарядів Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, судом встановлено, що факт роботи позивача в нічну зміну, у вихідні та понаднормово підтверджується записами у вказаних Книгах.

Так, відповідно до записів заступання на службу ОСОБА_1 Книг службових нарядів Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області, з урахуванням пп. 3.7.6 Інструкції № 499, позивач в період з 01.01.2010 року по 11.08.2015 року відпрацював 3456 годин в нічний час, 2400 годин понад встановлену тривалість, 12 днів святкових та 160 неробочих днів.

Таким чином, надбавки за роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні та за службу в понаднормовий час повинні були нараховуватись та виплачуватись позивачу в період служби та повинні бути включені до довідки про щомісячні види грошового забезпечення. Тобто вказані виплати не враховані неправомірно.

Також, щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 11.07.2013 по 31.10.2014, суд зазначає наступне.

Як вбачається із Наказу ГУМВС України в Харківській області від 11.08.2015 року № 403 о/с, вислуга років станом на день звільнення ОСОБА_1 складає 22 роки 01 місяць 00 днів.

Таким чином, станом на 01.07.2013 року вислуга років позивача складала 20 років.

Суд зазначає, що згідно Додатку 29 Постанови КМУ від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" за вислугою років від 20 до 25 років виплачується надбавка у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням.

Згідно п. 1.8 Інструкції № 499 у разі виникнення в особи рядового чи начальницького складу права на отримання (зміну розмірів) якогось з видів грошового забезпечення зазначені виплати проводяться з урахуванням указаних з дня набуття особою такого права.

Отже, враховуючи положення вищевказаних норм законодавства, надбавка за вислугу років у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням повинна була виплачуватися позивачу з 01.07.2013 року.

Згідно листа Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області № 4618 від 10.09.2015 року надбавка за вислугу років в розмірі 35 відсотків виплачується позивачу з лютого 2014 року з перерахунком за лютий - жовтень місяць в листопаді 2014 року (а.с. 27).

Однак, згідно довідок про щомісячні види грошового забезпечення (оклад, звання, надбавки, доплати, підвищення та премії за останні календарні місяці служби підряд перед звільненням), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за період з 01.01.2013 по 01.01.2014 та з 01.01.2014 по 01.01.2015, виданих ОСОБА_1, надбавка за вислугу років з серпня 2013 року по жовтень 2014 року становила 205,5 грн., та з листопада по грудень 2014 року така надбавка становила 239,75 грн.

Таким чином, згідно вказаних довідок перерахунок надбавки за вислугу років позивачу здійснювався лише з листопада 2014 року, тоді як вказана надбавка повинна була виплачуватися позивачу з 01.07.2013 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо не нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час, святкові та неробочі дні та за часи, понад установлені законодавством, в період з 1 січня 2010 року по 11 серпня 2015 року, не нарахування надбавки за вислугу років у розмірі 35 % в період з 11.07.2013 по 31.10.2014; зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за 4688 годин роботи в нічний час, 3504 годин понад встановлену тривалість, святкові та неробочі дні за період з 1 січня 2010 року по 11 серпня 2015 року, у відповідності до вимог законодавства; зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 11.07.2013 по 31.10.2014, підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області зробити перерахунок вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів, зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області направити до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням нарахованих коштів, суд зазначає наступне.

Згідно п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1991 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Оскільки судом захищено право позивача на належні виплати шляхом часткового задоволення вищевказаних позовних вимог, що зобов'язує Шевченківський РВ ГУМВС України в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошові кошти за роботу в нічні зміни, вихідні та святкові дні, за часи понад установлені законодавством, надбавку за вислугу років за вказані періоди, що дає підстави для здійснення перерахунку ОСОБА_1 вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області зробити перерахунок вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів, зобов'язання Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області направити до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням нарахованих коштів, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Шевченківського РВ ГУМВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач у позовній заяві зазначив, що тривалими неправомірними діями щодо недоплати грошового утримання відповідачем спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн., оскільки недоплата заробленої заробітної плати негативно впливала на рівень його життя, він не міг дозволити собі придбати ліки, частіше проходити лікування, придбати путівку до санаторно - курортного закладу, надати більше коштів дочці студентці, яка навчається на денному відділенні учбового закладу, що стало однією з причин того, що позивач був звільнений зі служби за хворобою, має діагноз "гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ризик дуже високий, цукровий діабет 2 типу, середньої стадії важкості, хронічний холестирит". Захворювання пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 254 від 16.07.2015 року, виданим ВЛК госпіталю МВС. Тобто, під час служби в органах внутрішніх справ позивач отримав захворювання, однак, як вияснилося, відповідачем не дотримувалися вимоги законодавства щодо оплати праці відповідно до вимог закону. Крім того, недоплата грошового утримання вплинула на розмір призначеної позивачу пенсії. Наразі він хворіє і має пожиттєво купляти ліки, однак коштів не вистачає, чим йому спричинено додаткові душевні хвилювання і страждання.

Суд зазначає, що свідоцтво про хворобу № 254 від 16.07.2015 року, видане ВЛК госпіталю ГУМВС України в Харківській області, лише відображає діагноз захворювань, пов'язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та не може бути визнане як належний та допустимий доказ, що підтверджує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, будь - яких інших доказів позивачем не надано до суду, а судом таких фактів при розгляді справи по суті встановлено не було, у зв'язку із чим суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо не нарахування ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час, святкові та неробочі дні та за часи, понад установлені законодавством, за період з 01.01.2010 року по 11.08.2015 року, не нарахування надбавки за вислугу років у розмірі 35 відсотків за період з 11.07.2013 року по 31.10.2014 року.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошові кошти за 3456 годин роботи в нічний час, 2400 годин понад встановлену тривалість, 12 святкових днів та 160 неробочих днів за період з 01.01.2010 року по 11.08.2015 року, у відповідності до вимог законодавства.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 11.07.2013 року по 31.10.2014 року.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області зробити перерахунок ОСОБА_1 вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення з урахуванням нарахованих коштів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников