Справа № 804/7648/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" квітня 2016 р. м. Київ К/800/30897/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Саксаганаському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі - Управління) до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Фонд) про зобов'зання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на постанову Дніпетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Управління звернулось до суду з позовом, в якому просило: стягнути з Фонду витрати на виплату і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталось на території колишнього СРСР та країн СНД за квітень 2014 року у сумі 751 грн 19 коп, витрати на виплату допомоги на поховання за період з 1 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року у сумі 122 грн 95 коп, витрати на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на його утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за квітень 2014 року у сумі 703 грн 67 коп.

Постановою Дніпетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з Фонду витрати на виплату і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталось на територіх колишнього СРСР за квітень 2014 року у сумі 751 грн 19 коп. Стягнуто з Фонду витрати на виплату допомоги на поховання за період з 1 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року у сумі 122 грн 95 коп. Стягнуто з Фонду витрати на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на його утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за квітень 2014 року у сумі 703 грн 67 коп.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не прийнято до заліку витрати на виплату і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталось на території колишнього СРСР за квітень 2014 року у сумі 751 грн 19 коп, виплати та доставки пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на їх утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за квітень 2014 року у сумі 703 грн 67 коп, а також витрати на виплату допомоги на поховання за період з 1 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року у сумі 512 грн 58 коп.

В частині вимог щодо стягнення витрат понесених позивачем внаслідок виплати і доставку пенсії громадянам, настання нещасного випадку у яких сталось на території колишнього СРСР за квітень 2014 року у сумі 751 грн 19 коп необхідно зазначити наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року №16/98-ВР (далі -Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надається, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Отже, пенсія по інвалідності потерпілому є страховою виплатою, яка виплачується застрахованій особі у разі настання страхового випадку.

Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що також передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХIV (далі - Закон №1105-ХІV), яка визначає перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Основ якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.

Аналогічне правило закріплено пунктом 5 частини першої статті 24 Закону №1105-XIV.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання входить до переліку соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Частиною другою статті 2 Закону №1105-XIV встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов'язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення.

Тому, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що витрати, понесені органами Пенсійного фонду України у зв'язку з виплатою і доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (в тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків як належного страховика від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 31 березня 2015 року (справа №21-2а15)

Таким чином, суди обгрунтовано задовольнили позовні вимоги в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення витрат на виплату допомоги на поховання за період з 1 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року у сумі 122 грн 95 коп, та витрат на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на його утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за квітень 2014 року у сумі 703 грн 67 коп судом першої інстанції не наведено відповідних мотивів, та не встановлено обставин, якими позивач обгрунтував позовні вимоги та не надано їм відповідної оцінки.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в цій частині вказаних порушень не виправив.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Таким чином, зважаючи на недотримання судами попередніх інстанцій вимог щодо законності та обґрунтованості судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для направленням справи у вказаній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И ЛА:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити частково.

В частині вимог щодо стягнення витрат на виплату допомоги на поховання за період з 1 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року у сумі 122 грн 95 коп, витрати на виплату і доставку пенсій громадянам, які на момент втрати годувальника не були на його утриманні, а згодом втратили джерело засобів до існування за квітень 2014 року у сумі 703 грн 67 коп направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Дніпетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 6 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді О.П. Стародуб

В.В. Швець