Справа № 826/17517/15
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя - доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Пономаренко О.В.,

за участю представників позивача - Чередніченка В.П., Медвєдєвої О.Ю., Букуєвої О.О., представника відповідача - Демченка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства з іноземною інвестицією «Сантрейд» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією «Сантрейд» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 липня 2015 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ПП «АН Транс» за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 25.06.2015 р. № 28/28-10-40-50/25394566, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог п. 138.2 ст. 138, пп.. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного віднесення до складу валових витрат в 2013 році витрат пов'язаних з придбанням товарів у ПП «АН Транс», які не спричиняють реального настання правових наслідків, в результаті чого позивачем було завищено витрати на суму 8 803 393 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2013 рік в сумі 1 672 645 грн.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників прийнято податкове повідомлення - рішення від 06 липня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму податку на прибуток підприємств в сумі 1 672 645 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 836 322,50 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням податкового органу позивач звернувся до суду про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Положеннями Податкового кодексу України закріплено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Враховуючи викладене, право на зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності пов'язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За визначеннями, що містяться у статті 1 вказаного Закон первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ПП «АН Транс» укладено наступні договори поставок: № від 05.06.2013, № від 16.06.2013, № від 21.06.2013, № від 21.06.2013, № від 27.06.2013, № від 27.06.2013 , № від 27.06.2013, № від 01.07.2013, № від 05.07.2013 , № від 05.07.2013, № від 05.07.2013, № від 15.07.2013 , № від 15.07.2013, № 648951 від 25.07.2013, № 649183 від 26.07.2013, № 649230 від 28.07.2013, № 649644 від 30.07.2013, № 650213 від 01.08.2013, № 650187 від 01.08.2013, № 650405 від 03.08.2013, № 650407 від 05.08.2013, № 650667 від 06.08.2013, № 651540 від 09.08.2013, № 651989 від 13.08.2013, № 651999 від 13.08.2013, № 653423 від 22.08.2013, № 653859 від 23.08.2013, № 654908 від 02.09.2013, № 655019 від 04.09.2013, № 655063 від 04.09.2013, № 656297 від 11.09.2013, № 659087 від 26.09.2013, № 659618 від 30.09.2013, № 659821 від 01.10.2013, № 662833 від 21.10.2013, № 664792 від 04.11.2013, № 665762 від 11.11.2013, № 666238 від 14.11.2013, № 666402 від 17.11.2013, № 666840 від 20.11.2013, № 666931 від 20.11.2013, № 667105 від 21.11.2013, № 667229 від 22.11.2013, № 667585 від 26.11.2013, № 667825 від 28.11.2013, № 667969 від 29.11.2013, № 668445 від 04.12.2013, № 668861 від 07.12.2013, № 668858 від 06.12.2013.

Відповідно до умов зазначених договорів ПП «АН Транс» здійснило поставку позивачеві: пшениці в кількості 1 185,24 тонн на суму 2 006 470,60 грн. (в т.ч. ПДВ 0,00 грн.) в червні - жовтні 2013 р.; ячменю в кількості 693,88 тонн на суму 1 235 412,80 грн. (в т.ч. ПДВ 0,00 грн.) в червні - серпні 2013 р.; кукурудзи в кількості 3 602,180 тонн на суму 5 561 509,60 грн. (в т.ч. ПДВ 0,00 грн.) в червні - грудні 2013 р.

Реальність виконання вказаних договорів підтверджують наступні первинні та розрахункові документи: податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України.

При цьому, подальший рух придбаного позивачем у ПП «АН Транс» товару підтверджується належно оформленими документами, зокрема, погашеними складськими квитанціями, реєстрами за формою ЗХС-4 (реєстр накладних на прийняте зерно) з визначенням якості кожної окремої партії, ЗХС-5 (перелік реєстрів прибуткових документів), договорами з експедитором позивача ТОВ «Грінтур-Екс» про надання послуг на портовому зерновому терміналі, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунками-фактурами. Перевалку закуплених партій ячменю, кукурудзи і пшениці в Миколаївському морському порту здійснював експедитор ТОВ «Нортоп», що підтверджується договором про надання послуг на портовому зерновому терміналі між позивачем та ТОВ «Нортоп», актами про надання послуг, рахунками-фактурами. Подальший експорт закупленого товару підтверджується копіями контрактів, митних декларацій, здавальних актів, що містять розшифровку реквізитів товарно-транспортних накладних, отриманий за якими товар був завантажений на конкретне судно, оригіналами довідок банку про оплату товару. Оформлення митних декларацій в Миколаївському морському торговельному порту здійснював експедитор ТОВ «Табро», що підтверджується договором надання послуг на портовому зерновому терміналі, актами надання послуг, рахунками-фактурами. Частина закуплених позивачем у ПП «АН Транс» ячменю та пшениці була поставлена за умовами СРТ до ТОВ «Нікморсервіс Миколаїв», звідки перевезена експедитором ТОВ «ТЕК Зектер» до Миколаївського морського порту для подальшого експорту. Транспортування товару підтверджується копіями реєстрів накладних, які передавались ТОВ «ТЕК Зектер» для ТОВ «КомпанияНортроп» на складі ТОВ «Нікморсервіс Миколаїв» та коносаментами.

По справі встановлено, що основним видом діяльності за КВЕД і позивача, і його контрагента, у відповідності з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, є оптова торгівля зерном, що повністю відповідає характеру спірних операцій та їх предмету.

Зазначені обставини в їх сукупності вказують на наявність у позивача ділової мети придбання товару у ПП «АН Транс» та розумних економічних причин укладання з даним підприємством наведених вище договорів.

Колегія суддів також зазначає, що договори, укладені між позивачем та його контрагентом в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв'язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

При цьому, в акті перевірки відповідач не заперечував наявності у позивача всіх належно оформлених первинних документів, які підтверджують його право на формування витрат.

Матеріали справи також містять копії документів, отриманих позивачем перед початком співпраці з ПП «АН Транс» на підтвердження його добросовісності, а саме:

- копії документів на підтвердження реєстрації ПП «АН Транс» як юридичної особи та платника ПДВ, підтвердження наявності чинного свідоцтва платника ПДВ (довідка, витяг та виписка з ЄДР, копія свідоцтва, роздруківки з офіційних сайтів ЄДР та центрального податкового органу);

- копію статуту ПП «АН Транс»;

- копію протоколу загальних зборів ПП «АН Транс» про вступ пана ОСОБА_1. до складу засновників;

- наказ по підприємству про початок виконання обов'язків директора та бухгалтера ПП «АН Транс» паном ОСОБА_1.;

- копії паспорту та ідентифікаційного коду пана ОСОБА_1.;

- копію картки із зразками підписів та відбитком печатки ПП «АН Транс»;

- копію договору про оренду офісного приміщення за адресою, яка відповідає місцезнаходженню ПП «АН Транс»;

- копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податків (форма 1-ДФ) та довідки від ПП «АН Транс» щодо кількості працівників;

- копії декларацій з ПДВ та ПнП;

- копію фінансового звіту ПП «АН Транс» станом на 31.12.2012 р.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що наявність вказаних документів являється підтвердженням дотримання позивачем принципу належної обачності при виборі контрагентів.

Таким чином, на момент проведення перевірки у ДПзІІ «Сантрейд» були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до валових витрат сум, сплачених позивачем контрагенту, а аналіз наданих позивачем видаткових накладних, податкових накладних, інших первинних та платіжних документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування валових витрат по операціям з ПП «АН Транс», які були предметом перевірки.

Отже, реальність господарських операцій позивача з ПП «Ан Транс», зокрема рух товару та коштів, факт поставки товару, його зберігання, використання в подальшій господарській діяльності підприємства, господарська мета таких операцій та їх економічний ефект, підтверджується відповідними первинними документами, які за формою та змістом узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже, формування позивачем показників його податкової звітності за результатами таких операцій відповідає вимогам чинного податкового законодавства, а саме п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, є правомірним та вказує на належність виконання позивачем його податкових зобов'язань.

Щодо доводів відповідача про те, що ПП «АН Транс» на час здійснення господарських операцій з позивачем не мало у штаті достатньої кількості працівників та основних фондів для виконання своїх договірних зобов'язань перед позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій. Податковим органом не наведено, які саме ресурси необхідні постачальнику для поставки спірних послуг, а також не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна за цивільно-правовими договорами.

Колегією суддів також не приймається до уваги доводи податкового органу щодо не знаходження ПП «АН Транс» за юридичною адресою, як підставу для визнання договорів укладених з позивачем нікчемними, оскільки не знаходження ПП «Ан Транс» за юридичною адресою не свідчить про неможливість укладання та виконання договорів ПП «Ан Транс».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення, посилається на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2014 року № 522/20533/14-к щодо директора ПП «АН Транс» ОСОБА_1. про затвердження угоди про визнання винуватості, згідно з яким його визнано винним у фіктивному підприємництві за ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України. За переконанням відповідача даний вирок свідчить про те, що директор ПП «АН Транс» ОСОБА_1. не здійснював господарської діяльності від імені даного підприємства. Також відповідач вказує на протоколи допиту ОСОБА_1. та на наявність кримінального провадження № 000149 від 24.06.2014 р. щодо службових осіб ТОВ «Іст Грейнс». В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_1. надав свідчення, відповідно до яких він як директор ПП «АН Транс» жодної діяльності не здійснював, товарів не купував та не реалізовував, жодних документів фінансово-господарської діяльності не складав та не підписував.

На цій підставі Міжрегіональне головне управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників прийшло до висновку, що взаємовідносини між позивачем та ПП «АН Транс» не спричинили реального настання господарських операцій.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на вказані обставини, оскільки, зокрема, наведеним вище вироком не встановлено ані фіктивності господарської діяльності самої юридичної особи ПП «АН Транс», ані фіктивності господарських операцій даного підприємства з позивачем, а лише встановлено факт реєстрації ОСОБА_1. даного підприємства на його ім'я без наміру займатися господарською діяльністю, що саме по собі не є достатнім і необхідним, у розумінні ст. 70 КАС України, доказом, підтверджуючим обставини, на які посилається апелянт, та не виключає можливості здійснення ПП «АН Транс» реальних господарських операцій. При цьому вказаний вирок не містить встановлених обставин щодо не підписання ОСОБА_1. документів за результатами здійснення фінансово-господарських операцій ПП «АН Транс».

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, колегія суддів зазначає, що вказаний вирок не має преюдиційного значення для даної адміністративної справи, оскільки дана справа не стосується правових наслідків дій чи бездіяльності ОСОБА_1. У зв'язку з цим, суд апеляційної інстанції оцінює вирок від 07.11.2014р. у справі № 522/20533/14-к в сукупності та взаємному зв'язку з іншими наявними доказами.

Крім того, у даній справі в суду відсутні жодні правові підстави вважати, що позивач знав або міг знати про факт реєстрації даного підприємства на ім'я особи, яка не мала наміру займатися підприємницькою діяльністю.

Щодо протоколів допиту директора ПП «АН Транс», то відповідач в акті перевірки стверджує, що ОСОБА_1. надав свідчення, відповідно до яких він як директор ПП «АН Транс» жодної діяльності не здійснював, товарів не купував та не реалізовував, жодних документів фінансово-господарської діяльності не складав та не підписував. В рамках цього ж допиту ОСОБА_1. засвідчив, що підприємство ДП «Сантрейд» йому не відоме, з службовими особами даного підприємства він не знайомий і ніколи не бачився.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вказані протоколи допиту відповідач до матеріалів справи не надав, таким чином доводи акта перевірки залишаються непідтвердженими. При цьому адміністративний суд не має компетенції щодо надання правової оцінки доказам, наявним у матеріалах кримінальної справи, оскільки оцінка таких доказів має даватись у рамках слідства та кримінального судочинства.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається також і на копію протоколу огляду банківських документів ПП «АН Транс» (АТ «Фінростбанк») від 27.09.2014, диск з рухом грошових коштів ПП «АН Транс» (АТ «Фінросбанк»). В той же час згадані відповідачем матеріали не були надані до матеріалів справи.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції здійснив виклик для здійснення допиту в якості свідків директора ПП «АН Транс» ОСОБА_1. та директора Одеської філії ДП «Сантрейд» ОСОБА_2. як особи, яка була відповідальна за безпосередню комунікацію з клієнтом ПП «АН Транс» у 2013 році.

Так, в ході допиту директора Одеської філії ДП «Сантрейд» ОСОБА_2., як особи, яка була відповідальна за безпосередню комунікацію з клієнтом ПП «АН Транс» у 2013 році, останній підтвердив, що особисто спілкувався з ОСОБА_1. та іншим представником ПП «АН Транс» в офісі Одеської філії ДП «Сантрейд» перед початком співпраці з даним контрагентом. Свідок пояснив, що в ході вказаної зустрічі ОСОБА_1. власноручно засвідчив підписом копії перших сторінок свого паспорту та інші документи на підтвердження статусу ПП «АН Транс». Також свідок підтвердив, що за його переконанням він спілкувався саме з тою особою, фотографія якої розміщена в паспорті директора ПП «АН Транс» ОСОБА_1.

Крім того, до матеріалів справи були долучені заява ОСОБА_1., справжність підпису якого засвідчена нотаріусом О.В. Зарембою, яка зареєстрована у реєстрі за № 177, а також протокол відібрання у ОСОБА_1. заяви адвокатом Чередніченком В.П. про те, що ОСОБА_1. перебував на посаді директора ПП «АН Транс» (); офіс ПП «АН Транс» знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Успенська, буд. 22, оф. 202; компанія зареєстрована та працює на ринку України з 2008 року; ПП «АН Транс» станом на сьогодні не перебуває у процесі припинення; основний вид діяльності ПП «АН Транс» - оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, допоміжна діяльність у рослинництві, а також складське господарство; що ПП «АН Транс» дійсно співпрацювало з ДП з ІІ «Сантрейд» у 2013 році. А саме ПП «АН Транс» здійснило постачання кукурудзи, ячменю та пшениці ДП з ІІ «Сантрейд» на підставі укладених договорів поставки; поставки продукції за вищезазначеними договорами були фактично виконані ПП «АН Транс» в повному обсязі, що підтверджують належним чином оформлені первинні документи; у вказаний період співпраці ПП «АН Транс» мало всі необхідні трудові ресурси, основні фонди для здійснення господарської діяльності; щодо вироку Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014р. ОСОБА_1. пояснив, що цей вирок не стосується здійснення господарських операцій між ПП «АН Транс» та ДП з ІІ «Сантрейд» у 2013 році.

Таким чином, за результатами вжитих заходів щодо перевірки фактів непідписання документів за результатами господарських операцій ОСОБА_1. як директором ПП «АН Транс» колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази існування таких фактів. В той же час підписання ОСОБА_1. документів за операціями з позивачем підтверджується копіями первинних документів позивача та показами свідка ОСОБА_2.

За таких умов суд апеляційної інстанції не має підстав для висновку про не підписання саме ОСОБА_1. первинних документів за операціями між ПП «АН Транс» та позивачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не вимагає від платника податків контролювати законність державної реєстрації, видачі свідоцтв платника податку на додану вартість, сплату до бюджету податків, ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів, а також здійснювати перевірку повноважень керівників контрагентів на підпис первинних документів, податкових накладних та ідентифікацію їх підписів.

Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду України від 26.01.2016 р. у справі № 2а-15327/12/2670, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у вказаних судових рішеннях Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Таким чином, для застосування даної позиції ВСУ мають бути наявними дві обставини: встановлена вироком суду фіктивність підприємства контрагента платника податків і факт формального складання первинних документів за відповідними господарськими операціями.

Проте, у даному випадку зазначеним вище вироком суду, на який посилається апелянт, факт фіктивності контрагента позивача - юридичної особи ПП «Ан Транс» не встановлено, а в ході розгляду даної справи підтверджено реальність господарських операцій між позивачем і зазначеним контрагентом, що виключає підстави вважати первинні документи, складені за їх результатами, формальними.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що висновки ВСУ, викладені у вказаному судовому рішенні, саме до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження їх за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також, відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства» при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на включення сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту. Разом з тим, у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагента не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов'язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та ПП «Ан Транс» останнє було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платником податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання контрагентом свої зобов'язання зі сплати податку.

Також, колегія суддів відзначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 2а-10463/10/0870.

Водночас, апелянтом ані до суду першої інстанції, ані на вимогу апеляційного суду не було надано жодних доказів, які б спростовували саме факт поставки ПП «Ан Транс» товару (пшениці, ячменю, кукурудзи) позивачу за вищевказаними договорами поставки, фактичну наявність цього товару, нездатність сторін виконати такі господарські операції та/або показники економічної вигоди, отриманої та облікованої позивачем за їх результатами, а отже, фіктивність спірних господарських операцій податковим органом не доведено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року в порядку ст. 88 КАС України відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) - за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що на час подання відповідачем апеляційної скарги він в силу положень Закону України «Про судовий збір» не був звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110 % від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. За подання цього позову підлягала сплаті сума судового збору в розмірі 5 359, 20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом було надіслано до суду апеляційної інстанції документ про сплату судового збору в розмірі 535 грн. 92 коп.

Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено не на користь апелянта, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 823, 28 грн. (5359,2 - 535,92) підлягає стягненню з Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 4823 (чотири тисячі вісімсот двадцять три) гривні 28 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 25 квітня 2016 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.