Справа № 810/5564/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5564/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року у справі за поданням Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Тетіївська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області звернулася до Київського окружного адміністративного суду з поданням до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 27.11.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 52918,14 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 24.07.2015 року № 1092-15. Вказане податкове повідомлення-рішення є узгодженим та підлягає погашенню в порядку чинного законодавства України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року задоволено вказане подання. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державного бюджету України податковий борг у сумі 47965,15 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні подання.

Крім цього, вказаною особою заявено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що вказаний строк пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач зареєстрований Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 23.05.2005 року та є фізичною особою-підприємцем.

17.12.2007 року взятий на облік у Білоцерківській ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки (загальною площею 102,58 га) від 01.07.2015 року, укладеного між Лобачівською сільською радою та відповідачем, останній є платником орендної плати за землю до місцевого бюджету Володарського району.

Згідно з пунктом 8 вказаного договору визначено, що річна орендна плата вноситься орендарем (ОСОБА_2.) в грошовій формі у розмірі 81987,38 грн., а сааме: в розмірі 6832,28 грн. щомісячно (з подальшим врахуванням коефіцієнта індексації) на протязі строку, на який було укладено договір (з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року) на рахунок Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області.

Станом на 30.11.2015 року у відповідача наявна сума заборгованості з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 52918,14 грн.

Зазначена заборгованість виникла з таких підстав.

24.07.2015 року Тетіївською об'єднаною державною податковою інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 1092-15, відповідно до якого відповідачу визначено суму грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік в сумі 81987,38 грн.

Зазначене податкове повідомлення рішення було отримано фізичною особою підприємцем особисто 31.07.2015 року та є узгодженим.

Граничний строк сплати грошового зобов'язання відповідно до зазначеного податкового-повідомлення-рішення 03.09.2015 року.

З огляду на те, що у визначений законодавством строк платником податку суму грошового зобов'язання було погашено частково, 02.09.2015 року контролюючим органом було сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» № 29509-10 про сплату заборгованості у загальному розмірі 52918,14 грн.

Зазначена вимога була отримана відповідачем 30.09.2015 року, однак, заборгованість визначена у вимозі станом на 30.11.2015 року ОСОБА_2 не сплачена.

Враховуючи наявну заборгованість, податковий орган звернувся з даним поданням до суду.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що вимоги податкового органу є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 67 та 68 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом та неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом 30 статті 2 Бюджетного Кодексу України податкові органи визначені як органи стягнення, яким відповідно до закону надано право стягнення до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Приписами статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (п.п. 16.1.2 п. 16.1); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (п.п.16.1.3 п.16.1); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи ( п.п. 16.1.4 п. 16.1).

Згідно з пунктом 20.1.18 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків та згідно підпунктами 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України - звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Приписами статей 269, 270, 271 Податкового кодексу України, визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності. Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 Податкового кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. У фізичних осіб земельні ділянки державної та комунальної власності можуть знаходитись у користуванні лише на праві оренди (статті 93 Земельного кодексу України). Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з пунктом 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 285.1 статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за зе млю є календарний рік.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Кодексу (пункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Судом першої інстанції було встановлено, що з метою стягнення решти податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, податковим органом було виставлено податкову вимогу форми «Ф» № 29509-10 від 02.09.2015 року на суму 52918,14 грн., яка була особисто отримана відповідачем.

Зазначена вимога у встановленому чинним законодавством порядку відповідачем не оскаржена та є узгодженою.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Судом першої інстанції було встановлено, що станом на час розгляду подання, сума податкового боргу, визначена у вимозі форми «Ф» № 29509-10 від 02.09.2015 року, була часткова сплачена відповідачем та становить 47965,15 грн. ( 47918,14 грн. - основний платіж, 47,01 грн. - пеня), що підтверджується витягом з облікової картки платника податків.

За правилами статті 70 Кодексу адміністративного України та Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (затверджений Наказ Міністерства доходів і зборів України 05.12.2013 року № 765) облікова картка платника податків є належним та допустимим доказом невиконаного податкового обов'язку з боку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

Отже, відповідачем на момент розгляду подання не сплачено податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в сумі 47965,15 грн.

Доказів, які б спростовували доводи податкового органу або свідчили про сплату вказаної суми боргу, відповідачем суду не надано.

Крім цього, колегією суддів встановлено, що зазначене вище податкове повідомлення-рішення позивачем оскаржене не було, а тому сума заборгованості є узгодженою та підлягає стягненню в судовому порядку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання податкового органу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним вище, а тому підстави для її задоволення відсутні.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 245, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 21.04.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.