Справа № 816/355/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року 13:30м. ПолтаваСправа № 816/355/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача (Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ) - Забєлінського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про зобов'язання Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2015 року по 04 листопада 2015 року, з розрахунку середнього розміру грошового забезпечення за останньою перед незаконним звільненням посадою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом УМВС України в Полтавській області від 15.04.2015 № 191 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ. В той же час, як зауважив позивач, вищевказаний наказ постановою суду від 22.10.2015 було скасовано, а позивача поновлено на раніше займаній посаді. Позивач звернув увагу на те, що незважаючи на поновлення позивача на посаді його права залишаються не повністю відновленими, а саме: позивачу не було виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто, з моменту незаконного звільнення ОСОБА_1 і до моменту фактичного поновлення.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - УМВС України в Полтавській області - у судовому засіданні проти позову заперечував. Відповідач УМВС України в Полтавській області надав суду письмові заперечення, у яких зазначив, що вирішення спору про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинно було бути прийнято одночасно з рішенням про поновлення на роботі (під час розгляду справи № 816/1548/15), оскільки, на думку відповідача, за період часу з поновлення на службі позивача і до дійсного часу обставини докорінно змінились. Так, як зауважив відповідач, з 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію" та набрав законної сили Закон України "Про Національну поліцію". Відповідач зазначив, що Постановою КМ України від 16.09.2015 № 730 ліквідовані органи внутрішніх справ, серед іншого, і орган, в якому проходив службу позивач - Полтавський РВ УМВС України в Полтавській області. Тобто, на думку відповідача, з 06.11.2015 Полтавський РВ УМВС України в Полтавській області повністю припинив відносини з ОСОБА_1, а отже безпідставною є вимога позивача про стягнення заробітної плати за вимушений прогул.

Відповідач - Полтавський РВ УМВС України в Полтавській області - у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, листом від 15.04.2016 № 5593/115/04/03-16 відповідач зазначив, що підтримує заперечення, подані УМВС України в Полтавській області, та, з вказаних у запереченнях підстав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Також у вказаному листі відповідач просив суд розглядати справу без участі його уповноваженого представника.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами пояснення та докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, починаючи з 2005 року.

15 квітня 2015 року старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області капітаном міліції ОСОБА_1 подано рапорт від 30 березня 2015 року на ім'я начальника Управління МВС України в Полтавській області про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням.

На підставі вищевказаного рапорту та подання Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області наказом від 15 квітня 2015 року № 191 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас за власним бажанням відповідно до абзацу "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі за текстом - Положення) з 15 квітня 2015 року.

Позивач, вважаючи наказ від 15 квітня 2015 року № 191 о/с протиправним, та таким, що винесений з порушенням підстав та процедури, оскаржив його до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2015, яка набрала законної сили 10.11.2015, у справі № 816/1548/15 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені:

- визнаний протиправним та скасований наказ від 15 квітня 2015 року № 191 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за абзацом "ж" пункту 64 (у запас за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.;

- зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на раніше займаній посаді;

- постанову допущено до негайного виконання.

31.07.2015 наказом УМВС України в Полтавській області № 453 о/с внесено зміни до наказу УМВС України в Полтавській області № 191 о/с від 15 квітня 2015 року, в тому числі, в частині дати звільнення, а саме: ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України з 15.07.2015.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 04.11.2015 № 624 о/с

- скасовано пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 15.04.2015 № 191 о/с (зі змінами) про звільнення з ОВС згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України за п. 64 "ж" (у запас за власним бажанням) капітана міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу, 15.07.2015;

- капітана міліції ОСОБА_1 поновлено в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 № 625 о/с ОСОБА_1 був звільнений з ОВС за п. 64 "г" (в запас через скорочення штатів).

15.04.2016 наказом УМВС України в Полтавській області № 673 о/с змінено пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 06.11.2015 № 625 о/с в частині пункту звільнення ОСОБА_1, а саме: вважати ОСОБА_1 звільненим з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, з 06.11.2015.

Позивач зауважив, що оскільки його було поновлено на раніше займаній посаді, то орган в якому він працював в момент прийняття рішення про поновлення зобов'язаний виплатити йому втрачений заробіток за час такого вимушеного прогулу. Оскільки Полтавський РВ УМВС України у Полтавській області вказаного обов'язку після його поновлення на посаді самостійно не виконав, то на думку позивача у нього є достатні підстави для звернення до суду про стягнення на його користь оплати за час вимушеного прогулу у вигляді середнього заробітку за період, у який позивач не працював, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судовим розглядом було встановлено, що позивач був звільнений з органів внутрішніх справ з 15.04.2015 наказом УМВС України в Полтавській області від 15 квітня 2015 року № 191 о/с. Додатково до вказаного наказу 31.07.2015 були внесені зміни наказом УМВС України в Полтавській області № 453 о/с, серед іншого, в частині дати звільнення, а саме: ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України з 15.07.2015. В той же час, як вбачається з матеріалів справи до трудової книжки позивача вказані зміни щодо дати звільнення ОСОБА_1 згідно наказу від 31.07.2015 № 453 о/с не були внесені. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.10.2015у справі № 816/1548/15 визнано протиправним та скасовано наказ від 15 квітня 2015 року № 191 о/с про звільнення ОСОБА_1 і позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ на раніше займаній посаді. Згодом, наказом УМВС України в Полтавській області від 04.11.2015 № 624 о/с скасовано пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 15.04.2015 № 191 о/с (зі змінами) про звільнення з ОВС капітана міліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу, 15.07.2015. Цим же наказом ОСОБА_1 поновлено в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу з 16 квітня 2015 року.

Тобто, фактично позивача з 15.04.2015 було звільнено з ОВС та 04.11.2015 поновлено на раніше займаній посаді з 16.04.2015.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що період з дати незаконного звільнення позивача із займаної посади до дати його поновлення на посаді, тобто період з 15 квітня 2015 по 04 листопада 2015 є часом вимушеного прогулу позивача. При цьому загальна кількість робочих днів за цей період становить 139 днів.

З наведеного суд приходить до висновку, що в силу приписів статті 235 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач наділений правом на виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Суд звертає увагу, що позивач заявив позовну вимогу про зобов'язання Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області нарахувати та виплатити заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2015 року по 04 листопада 2015 року, з розрахунку середнього розміру грошового забезпечення за останньою перед незаконним звільненням посадою.

В той же час, як вже зазначалось судом, положеннями частини 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З витягу із трудової книжки серії ЕВ № 920194 виданої на ім'я ОСОБА_1, належна копія якої залучена судом до матеріалів справи, судом встановлено, що за час вимушеного прогулу позивач не був працевлаштований про що свідчить відсутність записів за вказаний період у трудовій книжці /а.с. 69-71/. Згідно пояснень позивача в період вимушеного прогулу він не виконував будь-якої оплачуваної роботи.

Тобто, в даному випадку приймається саме рішення про стягнення сум, і в даному випадку належним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є саме стягнення сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ» від 7 листопада 2007 року № 1294 зі змінами та доповненнями (далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року №205/14896 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

Пунктами 1.3 та 1.5 Інструкції №499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Відповідно до підпункту 3.5.2 пункту 3.5 Інструкції №499 особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

З викладеного вбачається, що особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ отримують саме грошове забезпечення, а не заробітну плату, поряд з цим, Інструкцією №499 та іншими нормативно-правовими актами не передбачено порядку визначення розміру середнього грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ чи працівників інших органів державної влади, які отримують грошове забезпечення для цілей, встановлених пунктом 24 Положення.

Водночас, згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість застосування до вказаних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Суд бере до уваги, що зазначений Порядок не містить застережень щодо неможливості застосування його положень для обчислення розміру грошового забезпечення, і, крім цього, заробітна плата і грошове забезпечення є формами оплати праці працівників (співробітників), загальні засади формування і обчислення яких мають спільні риси.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, сума середньомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за час виконання посадових обов'язків має обчислюватися виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області, що передують місяцю, у якому позивача було незаконно переведено на іншу посаду (квітень 2015 року), тобто за березень та лютий 2015 року.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. N 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», кількість робочих днів у лютому 2015 року становила 20 днів, а в березні 2015 року - 21 день.

Відповідно до довідки Полтавського ПВ УМВС України в Полтавській області про середню заробітну плату (дохід) від 19.04.2016 № 5753/115/04/03-16 заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2015 року становила 3583,15 грн, за березень 2015 року - 3264,40 грн.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Полтавського районного відділу УМВС України в Полтавській області становить до видачі 167,01 грн ((3583,15 грн + 3264,40 грн):(20 робочий день + 21 робочий день)).

Стосовно визначення періоду, за який підлягає виплаті ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Оскільки, судом встановлено, що кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 (з 15.04.2015 по 04.11.2015) становить 139 робочих днів, то загальний розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2015 по 04.11.2015 має складати 23 214,39 грн. (139 днів вимушеного прогулу х 167,01 грн. середньоденного грошового забезпечення).

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, як визначено частиною першою вказаної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в той же час, з метою повного захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог у відповідності до норм частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнути з Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.04.2015 по 04.11.2015 в розмірі 23 214 (двадцять три тисячі двісті чотирнадцять) гривень 39 (тридцять дев'ять) копійок.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду про присудження виплати заробітної плати у межах стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Полтавського РВ УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2015 по 04 листопада 2015 в розмірі 23 214 (двадцять три тисячі двісті чотирнадцять) гривень 39 (тридцять дев'ять) копійок.

Постанову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський