Справа № 826/15582/15
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" до Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників третя особа, на стороні позивача ТОВ "Стандарт Україна" Про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд", звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників третя особа, на стороні позивача ТОВ "Стандарт Україна" про скасування податкових повідомлень-рішення від 03.04.2015 року №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задовлені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Міжрегіональним ГУ ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування Дочірнього підприємства з іноземними інвестиціями «Сантрейд» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 року.

У висновку Акт перевірки від 20.03.2015 року № 338/28-10-37-20/25394566 відповідач встановив порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а саме: п. 185.1, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту та від'ємного значення у розмірі 1 084 933 грн., в т.ч. за листопад 2014 року в розмірі 1 013 304 грн., за грудень 2014 року в розмірі 71 629 грн.; пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за грудень 2014 року в розмірі 1 013 304 грн.

На підставі Акту перевірки, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 03 квітня 2014 року, яким зменшив розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 71 629, 00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 03 квітня 2014 року, яким зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 013 304, 00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що висновок податкового органу щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, а винесені податкові повідомлення-рішення від 03.04.2015 року №, № є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

У відповідності до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, серед іншого, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

В силу п.201.10 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також слід зазначити, відповідно до норм п. 44.1 і п. 44.3 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (№996-ХІV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та його контрагентами ( ТОВ «Грейн-Сервіс-ГР», ТОВ «Південь Агросвіт», ТОВ «Стандарт Україна») було укладено ряд договорів.

Так, відповідно до Договору від 27.11.2014 року №60007189 між позивачем та ТОВ «Південь Агросвіт», останній зобов'язувався продати позивачеві сою врожаю 2014 року з поставкою продукції автомобільним транспортом в Миколаївський морський торговельний порт (Парк «Рудний», ТОВ «Грінтур-Екс» на умовах СРТ («доставлено до», відповідно до правил Інкотермс 2010), власним автомобільним транспортом, а позивач зобов'язувався такий товар прийняти та оплатити. На підтвердження господарської операції позивачем надано видаткову накладну №26 від 27.11.2014 року, податкову накладну від 27.11.2014 року та рахунок-фактуру від 27.11.2014 року. Зазначений договір та первинні документи оформлені належним чином та містять всі необхідні реквізити, передбачені законодавством.

Подальший рух товару, придбаного позивачем у контрагента можна прослідкувати за допомогою облікової політики позивача. На підприємстві Позивача облік запасів вівся згідно з обліковою політикою, затвердженою наказом № 98 від 26.04.2011року «Про організацію бухгалтерського обліку й облікової політики ДП «Сантрейд». Відповідно до Наказу №98/2-3 від 27.04.2011 р. «Про внесення змін до Наказу №98 від 26.04.2011р.» облікову політику доповнено положеннями про порядок здійснення контролю за рухом товарів, визначених родовими ознаками, при їх прийнятті на зберігання та відпуску в реалізацію. Вказані документи були залучені позивачем до матеріалів справи. Відповідно до положень цих наказів встановлено, що контроль за фактичним рухом запасів, визначених родовими ознаками, здійснюється шляхом відслідковування операцій з приймання на склад та відпуску зі складу стосовно кожної партії товару. Вказаний документ закріплює ведення обліку товарів на складах позивача за принципом, закладеним у метод ФІФО - першим вибуває те, що надійшло на склад першим. Згідно з таким принципом, використовуючи внутрішні оборотні відомості руху товару по складу, можна прослідкувати надходження товару на склад та його вибуття. Відомості щодо руху сої у перевіряємий період у Миколаївському морському торговельному порту надані позивачем в матеріали справи - оборотна відомість №621 від 18.09.2015р.

Як свідчать матеріали справи, товар, що прибував в порт, приймався ТОВ «Грінтур-Екс» - експедитором позивача у Миколаївському морському торговельному порту, де він перевірявся по кількості, якості та відправлявся на зберігання на склад ТОВ «Грінтур-Екс» відповідно до договору №10/06-1-2014 від 10.06.2014р. Виконання вказаного договору підтверджується актом надання послуг № 373 від 07.12.2014р., рахунком на оплату №369 від 07.12.2014р. Також на підтвердження прийняття відповідних партій товару на зберігання була оформлена складська квитанція № 103709 від 28.11.2014 р.

В подальшому, товар був експортований позивачем компанії Bunge SA, Швейцарія. Зазначене підтверджується контрактом №Р111905/698226 від 18.09.2014р., вантажно-митною декларацією №504050000/2014/106712 від 15.12.2014, коносаментом B/L 1 від 07.12.2014р., фітосанітарним сертифікатом №75/14-032/ВХ-081737 від 07.12.2014р. на партію зернових, що експортуються. Зазначений сертифікат стосується обсягу сої, завантаженої на вказане у ВМД та коносаменті судно та експортованої позивачем, в числі якої була і соя, закуплена у ТОВ «Південь Агросвіт». Такий сертифікат підтверджує, що закуплений у контрагентів товар дійсно пройшов контроль якості. На підтвердження експорту товару, що стосуються придбаної у ТОВ «Південь Агросвіт» сільськогосподарської продукції, позивач надав копію здавального акту на судно №89 від 07.12.2014р., який містить перелік товарно-транспортних накладних з вказівкою на обсяги поставленого зерна, з якого сформовані експортні партії, завантажені на судна.

Крім того, слід звернути увагу, що факт отримання позивачем грошових коштів за експортним контрактом підтверджується довідкою ПАТ «Сітібанк» №150971/0401-1 від 14.04.2015 року.

Що стосується господарських відносин позивача з ТОВ «Стандарт Україна», колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до умов Договору поставки №60006839 від 25.11.2014 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Стандарт Україна», вбачається, що останній зобов'язується продати позивачеві сою врожаю 2014 р. на умовах поставки EXW. Тобто продавець надав у розпорядження покупця товар в узгодженому місці - на елеваторі ТОВ «Стандарт Україна», с. Васильківка, Васильківський р-н, Дніпропетровська обл. На підтвердження виконання договору, позивачем надано видаткові накладні №50 від 25.11.2014 р., № 51 від 25.11.2014 р. , податкові накладні №19 від 25.11.2014 р., № 20 від 25.11.2014 р., рахунка-фактури № 50 від 25.11.2014 р., № 51 від 25.11.2014р., копії яких долучені до матеріалів справи. Відповідно до зазначених документів позивачем було придбано у ТОВ «Стандарт Україна» 1513,569 тон сої на загальну суму 9 081 414,00 грн., в тому числі ПДВ 1 513 569,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, зазначені договори та первинні документи оформлені належним чином та містять всі обов'язкові реквізити, передбачені законодавством.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що назва контрагента ТОВ «Стандарт Україна» та перелік операцій, за якими встановлені порушення, відсутні як в акті перевірки, так і в запереченнях на позовну заяву.

Як свідчать матеріалів справи, відповідач посилається на інший акт перевірки позивача за листопад 2014 року від 20.02.2015р. № 218/28-10-37-20/25394566, в якому позивача було позбавлено податкового кредиту за листопад 2014 року за операціями з контрагентом ТОВ «Стандарт Україна».

Зі змісту Акту вбачається, що висновки відповідача щодо нереальності операцій позивача з його контрагентом ТОВ «Стандарт Україна» базувалися на інформації з акта камеральної перевірки його контрагента ТОВ «Аграрна компанія «АКР» № 4585/18-19-15-02/32602455 від 19.11.2014 р. та інформації щодо винесення рішення від 20.11.2014 р. № 183/60863 про виключення ТОВ «АКР» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування з 01.09.2014 р.

Однак, твердження відповідача про те, що контрагент ТОВ «Стандарт Україна» придбав сільськогосподарську продукцію не у товаровиробника сільськогосподарської продукції - ТОВ «Аграрна компанія АКР» не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Крім того, слід зазначити, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 22.01.2015 р. та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2015 р. по справі № 818/3651/14 встановлено наявність у контрагента ТОВ «Стандарт Україна» - ТОВ «Аграрна компанія АКР» земель сільськогосподарського призначення, а також проведення останнім діяльності, пов'язаної з постачання вироблених ним сільськогосподарських товарів. Також суди скасували рішення від 20.11.2014 р. № 183/60863 про виключення ТОВ «АКР» з реєстру суб'єктів спеціального режиму оподаткування з 01.09.2014 р. Вищий адміністративний суд України Ухвалою від 09.06.2015 р. у справі № К/800/25091/15 (№ 818/3651/14 у попередніх інстанціях) відмовив податковому органу у відкритті касаційного провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доказ неправомірності операцій позивача з ТОВ «Стандарт Україна» - акт перевірки компанії ТОВ «АК «АКР» від 20.11.2014 р. № 183/60863 - втратив доказове значення зважаючи на рішення, що набрали законної сили.

Що стосується господарських операції між позивачем та ТОВ «Грейн-Сервіс-ГР», колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт реального здійснення операції між позивачем та його контрагентом, ТОВ «Грейн-Сервіс-ГР», підтверджується належним чином оформленою первинною документацією, з огляду на наступне.

Відповідно до умов Договору № ВК-СН/14 від 24.04.2014 року, укладено між позивачем та ТОВ «Грейн-Сервіс-ГР», останній зобов'язується надавати комплекс послуг для надання сертифікатів і свідоцтв на зернові та олійні вантажі. на підтвердження виконання договору, позивачем надано ряд актів здачі-приймання робіт (надання послуг), акти приймання-передачі ветеринарних свідоцтв/карантинних сертифікатів, податкові накладні та платіжні доручення. Зазначені договори та первинні документи оформлені належним чином та містять всі обов'язкові реквізити, передбачені законодавством.

Крім того, матеріали справи містять копії податкових декларацій ТОВ «Грейн-Сервіс-Гр» з податку на додану вартість за жовтень та листопад 2014р. з додатками 1 та 5, які підтверджують декларування цим контрагентом податкових зобов'язань в тому числі і по операціям з позивачем. Сплата ТОВ «Грейн-Сервіс-Гр» сум податку на додану вартість до бюджету підтверджується платіжними дорученнями, які також наявні в матеріалах справи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на час проведення перевірки та на час розгляду справи відповідачем не надано переконливих доказів того, що контрагенти позивача були ліквідовані або припинили підприємницьку діяльність під час укладання та виконання договорів, а також відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладені позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними та не визнано недійсним проведення тендерну або тендерної документації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Міжрегіонального ГУ ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників на користь Київського апеляційного адміністративного суду (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок отримувача 1007, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в сумі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) гривень 92 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст складено 22.04.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.