Справа № 826/21623/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. вирішив у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗФ КВ-Донбас»

до

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗФ КВ-Донбас» (далі – позивач або ТОВ «ЗФ КВ-Донбас») з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування рішення від 13.08.2015 року № 402/26-50-11-01-27 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ЗФ КВ-Донбас».

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем всупереч вимог діючого законодавства, не склавши повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням та не надіславши його до державного реєстратора, не вживши заходів для встановлення фактичного місцезнаходження позивача, прийнято протиправне рішення про анулювання його реєстрації платника податку на додану вартість, чим порушені права та законні інтереси позивача як добросовісного платника податків.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважаючи оскаржуване рішення відповідача законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством України, просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позиції сторін, судом встановлено наступне.

Відповідачем відносно позивача складена довідка від 29.05.2015 року № 1772/2 про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків, зі змісту якої вбачається, що в результаті проведення необхідних та достатніх заходів щодо встановлення місцезнаходження платника податків, місцезнаходження платника податків-позивача, яке зареєстроване за місцезнаходженням м. Київ, вул. Червоноармійська, 62 не встановлено.

На підставі зазначеної довідки, відповідачем 04.06.2015 року складено повідомлення № 1126/26-50-11-01-19 про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП, а саме: відсутність ТОВ «ЗФ КВ-Донбас» за адресою місцезнаходження: м. Київ, Голосіївський район, вул. Червоноармійська, буд. 62; фактичне місцезнаходження – не встановлено.

Також, відповідачем було складено відносно позивача складена довідка від 28.07.2015 року № 2863/1 про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків, зі змісту якої вбачається, що в результаті проведення необхідних та достатніх заходів щодо встановлення місцезнаходження платника податків, місцезнаходження платника податків-позивача, яке зареєстроване за місцезнаходженням м. Київ, вул. Червоноармійська, 62 не встановлено.

На підставі зазначеної довідки, відповідачем 28.07.2015 року складено повідомлення № 2250/26-50-11-01-19 про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП, а саме: відсутність ТОВ «ЗФ КВ-Донбас» за адресою місцезнаходження: м. Київ, Голосіївський район, вул. Червоноармійська, буд. 62; фактичне місцезнаходження – не встановлено.

Зазначені повідомлення були скеровані до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві для вжиття заходів, передбачених частиною 12 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

При цьому, позивач стверджує, що його місцезнаходження, як на момент прийняття спірного рішення, так і до цього часу є незмінним та відповідає даним, зазначеним в ЄДРПОУ, отже спірне рішення відповідача, прийняте у зв’язку з його відсутністю за місцезнаходженням, є протиправним та підлягає скасуванню.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (далі - Кодекс), Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі - Закон), Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 року № 1130 (далі - Положення) та Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588 (далі - Порядок), відповідно у редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин (прийняття спірного рішення).

Відповідно до підпунктів 21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. пункту 21.1. статті 21 Кодексу, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно пункту 63.3 статті 63 Кодексу, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об'єктів оподаткування або об'єктів, які пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

За правилами абзацу 2 пункту 1.4. Порядку, платник податків зобов'язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об'єкти оподаткування і об'єкти, пов'язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Згідно пунктів 12.1. та 12.2. Порядку, з метою більш повного обліку платників податків - юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців, унеможливлення отримання юридичними особами або фізичними особами - підприємцями неконтрольованих доходів підрозділи контролюючих органів, до функцій яких належить ведення обліку платників податків, повинні забезпечувати систематичний контроль за повнотою та своєчасністю взяття на облік юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців контролюючими органами після здійснення їх державної реєстрації, реорганізації та внесення змін до Єдиного державного реєстру чи установчих документів.

Підрозділи контролюючого органу:

стосовно платників податків, якими не подано у встановлені законом терміни податкових декларацій (звітів, розрахунків), у порядку, передбаченому законодавством, самостійно визначають суму грошового зобов'язання, проводять роботу з узгодження грошового зобов'язання та інші заходи;

стосовно платників податків, які мають податковий борг, у порядку, передбаченому законодавством, здійснюють заходи з погашення податкового боргу.

У рамках проведення цих заходів, а також при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

У разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта ( пункт 12.3. Порядку).

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою (пункт 12.4. Порядку).

Якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Повідомлення за формою N 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу (пункт 12.5. Порядку).

Перелік таких заходів наведено у розділі IV Положення про організацію взаємодії підрозділів податкової міліції з іншими структурними підрозділами органів державної податкової служби для встановлення місцезнаходження платника податків (яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженого наказом ДПА України від 17.05.2010 року № 336 (далі – Положення № 336).

Так, відповідно до пункту 4.2. Положення № 336, підрозділ податкової міліції при прийнятті рішення про організацію заходів із встановлення місцезнаходження платника податків обов'язково здійснює вихід за його адресою. У разі незнаходження за адресою платника податків необхідно: якщо платник податків зареєстрований за адресою жилого приміщення (квартири), опитати власника такого приміщення (квартири) (за згодою) щодо місцезнаходження за вказаною адресою платника податків, а також місцезнаходження посадових осіб платника податків, та оформити відповідно такі заходи (пояснення або рапорт); якщо платник податків зареєстрований за адресою приміщення, в якому розташовано виробництво, офіси тощо, необхідно опитати власника приміщення-орендодавця (за згодою) щодо оренди та місцезнаходження платника податків, вказаного у запиті (пояснення або рапорт).

Відповідно до пункту 4.8. Положення № 336 кожний проведений захід оформлюється документально (довідкою або рапортом).

За приписами пункту 4.10. Положення № 336 підрозділ податкової міліції не пізніше 10 календарних днів з часу отримання запиту в обов'язковому порядку письмово повідомляє ініціатора запиту про проведену роботу за формою згідно з додатком (довідка про встановлення фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків). У разі необхідності вказаний термін може бути продовжений за рішенням керівника підрозділу податкової міліції до 30 днів з дати отримання запиту.

Тобто, зазначеними приписами чітко регламентований порядок дій для встановлення місцезнаходження платника податків, які зобов'язаний вчинити підрозділ податкової міліції при отриманні запитів на встановлення місцезнаходження платника податків, а також визначений механізм оформлення проведених співробітниками податкової міліції заходів.

В той же час, в ході судового розгляду, відповідачем не подано суду жодних належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для проведення заходів щодо перевірки місцезнаходження позивача, а також складання відносно нього акту перевірки місцезнаходження платника податків та запиту на встановлення місцезнаходження. Також, відповідачем не подано суду жодних належних та допустимих доказів неможливості вручення позивачу довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, направленого органом державної податкової служби, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, як то передбачено положеннями зазначеного Порядку.

Окрім того, відповідачем не подано доказів здійснення наведених Положенням № 336 заходів з метою встановлення місцезнаходження позивача, як-то: доказів спілкування (телефон, пошта, факс, виїзд за місцезнаходженням тощо) із платником податків, встановлення місця проживання засновників і керівників платника податків та отримання інформації стосовно інших платників податків, де зазначені особи є засновниками чи керівниками, що у сукупності є передумовою для формування повідомлення ДПІ за ф. 18-ОПП.

За правилами частини 11 статті 19 Закону, юридична особа зобов'язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Відповідно до положень абзацу 2 частини 12, частини 14 статті 19 Закону, у разі надходження (поштовим відправленням або в електронному вигляді в порядку взаємообміну) державному реєстратору від органу доходів і зборів повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний надіслати поштовим відправленням протягом п'яти робочих днів з дати надходження зазначеного повідомлення юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки.

У разі неподання юридичною особою протягом місяця з дати надходження їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність підтвердження зазначених відомостей датою, яка встановлена для чергового подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Якщо державному реєстратору повернуто поштового відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Доказів направлення позивачу повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу відповідачем суду не надано.

Будь-яких пояснень та/або відповіді на зазначений судовий запит до суду не надходило.

Вищенаведене в сукупності вказує на відсутність правових підстав для внесення до Єдиного державного реєстру запису про відсутність позивача за адресою місцезнаходження.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.08.2015 року місцезнаходження юридичної особи значиться м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 62.

Аналогічно, згідно даних Єдиного державного реєстру, отриманих судом з веб-сайту його розпорядника, місцезнаходження позивача відповідає наведеному вище, записи щодо реєстрації відсутності позивача за адресою місцезнаходження відсутні.

Крім того, позивач стверджує, що знаходиться за відповідною адресою місцезнаходження. При цьому, відповідач належних та допустимих доказів на спростування таких тверджень позивача суду не подав.

За правилами пункту 3.1. Положення, реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора.

Особа є зареєстрованою платником ПДВ з відповідної дати реєстрації, внесеної до Реєстру. Реєстрація платника ПДВ є анульованою з дати виключення цього платника ПДВ з Реєстру згідно з розділом V цього Положення.

Пунктом 5.5. Положення визначено, що анулювання реєстрації за ініціативою відповідного контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу.

Так, відповідно до підпункту «ж» пункту 184.1. статті 184 Кодексу, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Також, пунктом 5.5. Положення визначено, що контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Рішення про анулювання реєстрації за ініціативою контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є, зокрема, повідомлення державного реєстратора, відомості з Єдиного державного реєстру щодо наявності запису про відсутність юридичної особи або фізичної особи - підприємця за місцезнаходженням (місцем проживання) або запису про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу (підстава - підпункт «ж» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу).

За змістом положень частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, а саме без проявлення неупередженості; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє певні дії чи утримується від їх вчинення.

Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень протиправними.

Закріплений частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Метою дотримання принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії) є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність у відповідача передумов для складання відносно позивача повідомлення за ф. 18-ОПП, а також відсутність правових підстав для внесення до Єдиного державного реєстру запису про відсутність позивача за адресою місцезнаходження, виходячи з принципу пропорційності, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення відповідача від 13.08.2015 року № 402/26-50-11-01-27 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ЗФ КВ-Донбас» та необхідність його скасування.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, не виконаний обов’язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 69-71,94,160-165,167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗФ КВ-Донбас» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 13.08.2015 року № 402/26-50-11-01-27 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ЗФ КВ-Донбас».

Судові витрати в сумі 1287,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗФ КВ-Донбас» за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій