Справа № 814/2639/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2639/13-а

Категорія: 11.2 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2013 року по справі за адміністративним позовом Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції до прокуратури Миколаївської області про визнання дій протиправними, визнання нечинною та скасування постанови прокурора про проведення перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Корабельний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури міста Миколаєва, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. щодо винесення постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 04 червня 2013 року;

- визнати нечинною та скасувати постанову № 90 заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. від 04 червня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Постановою від 23 липня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду Корабельний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки мотивувальна частина оскарженої постанови містить висновки суду першої інстанції щодо відсутності у прокурора повноважень на прийняття постанови про проведення перевірки органу державної виконавчої служби, та в водночас суд першої інстанції відмовляє у задоволенні вимог про визнання таких дій відповідача протиправними.

Також апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції про відмову у скасуванні постанови прокурора обґрунтовані лише посиланням на Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 р. у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування, ігноруючи при цьому, без будь-якого правового обґрунтування, правову позицію Верховного суду України з цього питання, яка викладена у постанові цього суду від 21.02.2011 р. (ЄДРСР № 14565430)

Прокуратура міста Миколаєва надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких з посиланням на практику розгляду аналогічних справ Одеським апеляційним адміністративним судом (справа № 814/2551/13-а), просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що 22 квітня 2013 прокуратура Миколаївської області надала доручення прокуратурі міста Миколаєва провести перевірки з питань додержання законодавства при примусовому виконанні органами державної виконавчої служби постанов у справах про адміністративні правопорушення.

04 червня 2013 року заступником прокурора міста Миколаєва винесено постанову № 90 про проведення перевірки, у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів, Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

04 липня 2013 року прокуратура міста Миколаєва закінчила перевірку додержання і застосування законів у справах про адміністративні правопорушення в діяльності Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, за результатами якої акти прокурорського реагування не вносились внаслідок відсутності порушень.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що перевірка проведена в період з 04 червня по 04 липня 2013 року за інформацією (в т.ч. копіями документів) наданих стягувачем, а виконавчі провадження прокурором безпосередньо в Корабельному відділі ДВС ММУЮ не перевірялись.

При цьому, посилаючись на приписи ст. 1, ч. 6, ч.1 ст.84, ст. 85 ч. 7 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи повноваження прокурора, визначені Законом України «Про прокуратуру» (ст. 19 ), суд першої інстанції погодився з доводами позивача про відсутність у органів прокуратури повноважень здійснювати перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у справах органів державної виконавчої служби під час примусового виконання ними судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), оскільки Закони України «Про виконавче провадження» та «Про прокуратуру» не надають прокурору таких повноважень.

Також суду першої інстанції встановив, що Закони України «Про виконавче провадження» та «Про прокуратуру» не надають прокурору і повноважень щодо скасування постанов державного виконавця, зупиненню їх дії, визнання дій державного виконавця протиправними, надання йому обов'язкових до виконання вказівок. Але, Законом передбачена можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до вищестоящих керівників органів державної виконавчої служби або до суду, які наділені реальними повноваженнями щодо впливу на державного виконавця по дотриманню ним законності під час виконавчого провадження, скасування його незаконних постанов, зупинення дій, заборони вчиняти певні дій, визнавати його дії протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України, який у постанові від 21.02.11 висловив правову позицію про те, що у прокурора відсутні повноваження по перевірці матеріалів виконавчих проваджень.

Погоджуючись з позицією позивача про відсутність у прокурора права на здійснення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби під час примусового виконання рішень, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, оскільки постанова № 90 від 04.06.2013 про проведення перевірки є актом разового застосування, який вичерпує свою дію фактом свого виконання, на час розгляду справи перевірка проведена, а тому оскаржена постанова не може бути скасована (п.5 Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009).

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору є

- правомірність дій заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. щодо винесення постанови №90 від 04 червня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління з питань додержання законодавства при примусовому виконанні органами державної виконавчої служби постанов у справах про адміністративні правопорушення;

- скасування постанову заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. № 90 від 04 червня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у прокурора повноважень на здійснення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у справах органів державної виконавчої служби під час примусового виконання ними судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

При цьому, предметом такого нагляду, згідно з частиною першою статті 44 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1995 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, є додержання законності під час перебування осіб у місцях тримання затриманих, попереднього ув'язнення, в установах виконання покарань, інших установах, що виконують покарання або заходи примусового характеру, які призначаються судом, додержання встановленого кримінально-виконавчим законодавством порядку та умов тримання або відбування покарання особами у цих установах, їх прав і виконання ними своїх обов'язків.

За правилами ст. 22 Кримінально-виконавчого кодексу України прокурорський нагляд за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1995 р. в органах і установах виконання покарань, тоді як органи державної виконавчої служби не належить до органів і установ виконання покарань, перелік яких визначений у частинах першій, другій статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Апеляційний суд зазначає, що порядок здійснення контролю за законністю виконавчого провадження та виключний перелік осіб і державних органів, які мають право проводити перевірку виконавчого провадження закріплено у статтях 83-86 Закону України «Про виконавче провадження, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. При цьому частина 7 ст. 83 закону України «Про виконавче провадження» прямо забороняє втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом, та встановлює, що виїмка чи вилучення документа виконавчого провадження здійснюється лише за рішенням суду.

Таким чином, чинним законодавством до повноважень прокуратури України не віднесено нагляд з питань додержання законодавства при примусовому виконанні органами державної виконавчої служби постанов у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, окрім іншого шляхом вивчення матеріалів виконавчих проваджень, про що зазначено в оскаржені постанові прокурора. Такий нагляд, на час виникнення спірних правовідносин, поширюється лише на виконання судових рішень у кримінальних справах, які пов'язані із обмеженням особистої свободи громадян, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові цього суду від 21.02.2011 р. (ЄДРСР № 14565430).

Апеляційний суд відхиляє заперечення прокурора на апеляційну скаргу, в яких прокурор послався на практику Одеського апеляційного адміністративного суду, зокрема постанову від 22 серпня 2013 року по справі № 814/2542/13-а (ЄДРСР № 33283602), оскільки зазначена постанова скасована ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2014 року (ЄДРСР № 38312576), та цією ж ухвалою залишена без змін постанова Миколаївського окружного адміністративного суд від 13 червня 2013 року, якою скасована постанова прокурора Корабельного району міста Миколаєва від 30 травня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, щодо неможливості проведення прокурором перевірки на підставі оскарженої постанови № 90 від 04 червня 2013 року поза межами Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та без дослідження матеріалів виконавчих проваджень, оскільки надання оцінки діям органів ДВС є можливим тільки з урахуванням та на підставі матеріалів виконавчих проваджень, що за своєю суттю і є перевіркою органами прокуратури саме матеріалів виконавчого провадження. Крім цього сторонами у справі не оспорюється, що за наслідками проведеної перевірки відповідач не приймав актів прокурорського реагування, що також підтверджено і матеріалами справи - заявою прокурора який брав участь у справі.

Також апеляційний суд погоджується з апелянтом та вважає помилковим посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, як на підставі для відмови у скасуванні оскарженої постанови прокурора, оскільки зазначене рішення стосується офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в той час як оскаржена постанова прокурора не є актом органу місцевого самоврядування.

Враховуючи встановлені при апеляційному розгляді справи фактичні обставини, практику розгляду аналогічних справ Вищого адміністративного суду України та правову позицію з аналогічних справ Верховного Суду України, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в повному обсязі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, оскаржена постанова - скасована та ухвалена нова постанова про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2013 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов Корабельного відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задовольнити.

Визнати протиправними дії заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. щодо винесення постанови № 90 від 04 червня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 04 червня 2013 року.

Скасувати постанову № 90 заступника прокурора міста Миколаєва Волкожа С.В. від 04 червня 2013 року про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець