Справа № 810/986/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відкриття провадження в адміністративній справі

11 квітня 2016 року № 810/986/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання незаконними протоколу та акту,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області, в якому позивач просить:

- визнати незаконним протокол №1 засідання кадрової комісії Білоцерківського міського відділу (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області від 21.02.2015;

- визнати незаконним акт від 21.02.2015, складений в тому, що 21.02.2015 в кабінеті начальника Білоцерківського МВ ОСОБА_1 було запропоновано три рівнозначні посади.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2016 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк до 20.04.2016 для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду з документальними доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

07.04.2016 на адресу суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач зазначив, що 03.06.2015 під час розгляду справи в Київському окружному адміністративному суді він дізнався про порушення свого права та почав підготовку до звернення до суду для захисту своїх прав, зокрема, вивчення судової практики щодо розгляду справ з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та ознайомився з положеннями Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України".

Позивач зазначає, що змісту пункту 13 даної Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від дізнався, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами, а у разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України.

З огляду на це позивач дійшов до висновку, що він має тримісячний термін на звернення до суду з позовом для захисту свої прав.

Більш того, позивач зазначає, що в межах тримісячного строку він звернувся з аналогічним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, який було повернуто ухвалою від 19.08.2016 у зв'язку з непідсудністю даної справи Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

В подальшому позивач звернуся з аналогічним позовом до Київського окружного адміністративного суду, однак ухвалою від 07.09.2015 позовну заяву позивача було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Таким чином позивач зазначає, що строки звернення до суду ним пропущені з поважних причин, оскільки не зважаючи на те, що пункт 3 статті 99 КАС України Законом від 07.07.2010 №2453-VI було доповнено реченням такого змісту: "Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк" до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України" змін не було внесено, які не було її скасовано, тому позивач продовжував користуватись положеннями Кодексу законів про працю, а клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачем при подачі попередніх позовів не заявлялось.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку звернення до суду по суті суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України ддля звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В пункті 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 №2 зазначено, що відповідно до частини другої статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною третьою цієї статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду.

Також в пункті 13 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України зазначено, що зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином суд зазначає, що позивач при поданні адміністративного позову діяв в умовах наявності суперечливих норм Кодексу законів про працю та Кодексу адміністративного судочинства України щодо строку звернення з позовом до суду.

Суд зазначає, що Законом України від 07.07.2010 №2453-VI, який набрав чинності 30.07.2010, частину третю статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України доповнено реченням такого змісту: "Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк".

В той же час, суд звертає увагу на те, що до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 №2 не було внесено зміни у зв'язку з прийняттям Закону України №2453-VI від 07.07.2010, зокрема, не було внесено змін до пункту 13 даної Постанови Пленуму, в якому йдеться про можливість звернення із позовною заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 36 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" пленум вищого спеціалізованого суду з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні окремих категорій справ відповідної судової спеціалізації узагальнює практику застосування матеріального і процесуального законів, систематизує та забезпечує оприлюднення правових позицій вищого спеціалізованого суду з посиланням на судові рішення, в яких вони були сформульовані.

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що критерієм доступності закону є усвідомлення особою того, які саме дії або бездіяльність карає або дозволяє норма, тобто її суб'єктивна оцінка закону. Суд вважає, що важливим завданням держави є гарантувати реалізацію правових приписів за допомогою необхідних процесуальних механізмів, унеможливити свавілля з боку державних органів при застосуванні права.

Європейським судом з прав людини було встановлено важливість того, щоб сам закон був передбачуваним у своєму застосуванні за для дотримання стандарту «законності», що встановлений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та вимагає, щоб всі закони були досить точними, дозволяли людині в розумній мірі та за певних обставин передбачити наслідки, які можуть бути результатом конкретних дій (рішення у справах «Креанге проти Румунії» (Creanga v. Romania) від 23 лютого 2012 року та «Медведев та інші проти Франції» (Medvedyev and Others v. France) від 29 березня 2010).

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що: «Надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону», у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції, означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля». Аналогічні висновки були викладені судом і в справі «Єлоєв проти України».

Так позивач в клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначає, що він дізнався про порушення свого права лише 03.06.2015 під час розгляду адміністративної справи в Київському окружному адміністративному суді, а 19.08.2015 звернувся з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, тобто в межах тримісячного строку звернення до суду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 19.08.2015 у справі №357/11254/15 адміністративний позов ОСОБА_1 було повернуто позивачу та роз'яснено, що такий позов має бути поданий до Київського окружного адміністративного суду.

В подальшому позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 у справі №810/4507/15 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв'язку з тим, що позивачем пропущено встановлений КАС строк звернення до суду з позову, а жодних заяв чи клопотань про визнання причин пропуску строку звернення пропуску строку на звернення до суду, які перешкоджали позивачеві його зверненню, починаючи з червня 2015 року не надано.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2015 - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання незаконними протоколу та акту є поважними, а тому з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до суду.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 21.03.2016, позивачем усунуті в повному обсязі.

Спір виник із публічно-правових відносин та відповідно до статей 3, 4 та 17 Кодексу адміністративного судочинства України належить до юрисдикції адміністративних судів і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позов підсудний Київському окружному адміністративному суду, поданий з додержанням вимог статей 104 - 106 Кодексу адміністративного судочинства України, перешкоди для відкриття провадження в адміністративній справі, що передбачені статтями 108 - 109 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 107, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання незаконними протоколу та акту.

2. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Білоцерківського МВ (з обслуговування міста Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області про визнання незаконними протоколу та акту

3. Відкрити провадження в адміністративній справі. Справа розглядатиметься одноособово суддею Кушновою А.О.

4. Розпочати підготовку справи до судового розгляду.

5. Запропонувати відповідачу у строк до 25 квітня 2016 року подати суду письмові заперечення проти позову та докази на їх підтвердження.

6. Копію ухвали суду разом із інформацією про їхні процесуальні права та обов'язки надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та не підлягає окремому оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній чи касаційній скарзі на прийняте по суті рішення.

Суддя Кушнова А.О.

ІНФОРМАЦІЯ

про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі,

встановлені Кодексом адміністративного судочинства України

Відповідно до ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, мають право: 1) знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів; 2) знайомитися з матеріалами справи; 3) заявляти клопотання і відводи; 4) давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення; 5) подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; 6) висловлювати свою думку з питань, які виникають під час розгляду справи, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам; 7) подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 8) знайомитися з технічним записом та журналом судового засідання і подавати письмові зауваження до них; 9) робити із матеріалів справи виписки, знімати копії з матеріалів справи, одержувати копії судових рішень; 10) оскаржувати судові рішення у частині, що стосується їхніх інтересів; 11) користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом. Особи, які беруть участь у справі, можуть за власний рахунок додатково замовити та отримати в суді засвідчені копії документів і витяги з них.

Крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право змінити підставу або предмет адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову й у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково, подати заперечення проти адміністративного позову.

Сторони можуть досягнути примирення на будь-якій стадії адміністративного процесу, що є підставою для закриття провадження в адміністративній справі.

Суд не приймає відмови позивача від адміністративного позову, визнання адміністративного позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.