Справа № 826/16666/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/50904/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Перепелиці А.В.,

відповідача - Бідзяна А.К.,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - Інспекція)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2015

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015

у справі № 826/16666/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому (з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог) просило: визнати протиправними і скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.08.2015 № ; визнати протиправними дії відповідача в частині внесення на підставі акта перевірки від 20.07.2015 № 1078/16-01-22-09/403739509 змін (коригування) до автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» до підсистеми «Аналітична система» щодо коригування податкового кредиту на суму 53 329 508 грн. за березень 2014 року по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Ріаліз Ойл» (далі - ТОВ «Ріаліз Ойл») та завищення податкового зобов'язання на 53 329 508 грн. за червень 2014 року по взаємовідносинам з публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»); зобов'язати Інспекцію відновити скориговані показники податкової звітності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, позов задоволено повністю.

Судові акти зі спору мотивовані тим, що реальність виконання операцій з поставки нафтопродуктів учасникам Договору про спільну діяльність № 999/97 у рамках взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Азонтес» (далі - ТОВ «Азонтес») підтверджується належними первинними документами та не спростована податковим органом; до моменту виникнення у платника податкового обов'язку (зокрема, до часу визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку) внесення змін до будь-яких інформаційних баз даних податкового органу виключно на підставі висновків акта перевірки є неправомірним; звільнення платника податків від юридичної відповідальності у процедурі застосування податкового компромісу виключає повторність оспорюваного донарахування та, відповідно, правомірність застосування штрафних санкцій у розмірі 50 відсотків від суми нарахованого грошового зобов'язання.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати оскаржувані судові акти та відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що рух придбаного активу по задекларованому ланцюгу постачання від виробника до кінцевого набувача (позивача у справі) документально не підтверджується; неналежне виконання податкових обов'язків як безпосереднім постачальником позивача (ТОВ «Азонтес»), так і постачальниками другої і третьої ланки, нелегальний характер діяльності останніх, неподання платником під час перевірки належних документів на підтвердження прийняття нафтопродуктів уповноваженим представником Товариством, сертифікації придбаного товару тощо, недостовірність відомостей щодо дійсної участі є свідченням того, що фактична структура поставок нафтопродуктів позивачеві була організована через низку підприємств-посередників, які фактично не були учасниками реальних фінансово-господарських взаємовідносин щодо переміщення та реалізації активу, а були залучені до паперового обігу шляхом номінального оформлення договірних правовідносин з метою уникнення від оподаткування результатів господарської діяльності.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає про правильність і обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, Інспекцією було проведено виїзну планову перевірку НГВУ «Полтаванафтогаз» Товариства, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання Договору від 24.12.1997 № 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За наслідками цієї перевірки відповідачем складено акт від 20.07.2015 № 1078/16-01-22-02-09/403739509.

Перевіркою не визнано податкові наслідки операцій з придбання платником нафтопродуктів у рамках господарських взаємовідносин з ТОВ «Азонтес» та з ТОВ «Ріаліз Ойл», а також з подальшої поставки цього товару ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта». За висновком Інспекції, між платником та названими контрагентами не було реальних фінансово-господарських правовідносин; дійсний зміст задекларованих операцій полягав лише в документальному оформленні ланцюгового руху товару через низку недобросовісних підприємств-посередників, що дозволило платникові одержати необґрунтовану податкову вигоду у вигляді податкового кредиту з ПДВ в істотному розмірі.

Кваліфікація відповідачем як фіктивних операцій платника з ТОВ «Азонтес» слугувала підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.08.2015 № , згідно з яким платникові (НГВУ «Полтаванафтогаз» Товариства, відповідального за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання Договору від 24.12.1997№ 999/97 «Про спільну інвестиційну і виробничу діяльність, не пов'язану із створенням юридичної особи з освоєння та розробки родовищ») збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 111 382 713 грн. за основним платежем та на 55 691 356,50 грн. за штрафними санкціями.

По операціями платника з ТОВ «Ріаліз Ойл» та з ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» податкові повідомлення-рішення Інспекцією не приймались; втім Інспекцією було відкориговано в інформаційній системі «Податковий блок» задекларовані платником показники податкової звітності у відповідності з висновками акта перевірки від 20.07.2015 № 1078/16-01-22-02-09/403739509 по цим операціям.

Аналізуючи наведені в акті перевірки доводи Інспекції, суди встановили, що предметом оцінки і дослідження податкової перевірки стали, зокрема, взаємовідносини платника (покупець) та ТОВ «Азонтес» (продавець) за однотипними договорами купівлі-продажу, укладеними у вересні 2014 року.

За цими договорами продавець зобов'язався передати покупцеві у власність нафтопродукти на умовах поставки EXW резервуари нафтобаз публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт». Виконання цих операцій оформлено складенням актів приймання-передачі нафтопродуктів, податкових накладних; фактична наявність у платника придбаного пального підтверджується актами інвентаризації нафтопродуктів учасників Договору від 24.12.1997 № 999/97. Також платником подано сертифікати (паспорти) якості на придбаний товар.

За оцінкою судів, наведений пакет документів містить необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст, обсяг розглядуваних операцій, їх учасників, відповідає визначеному договорами порядку оформлення цих поставок.

Також платником подано договір зберігання від 31.03.2014 № 1014-3103-01, укладений з публічним акціонерним товариством «Нафтохімік Прикарпаття» (зберігач); умовами цього договору передбачено прийняття зберігачем на зберігання належних платникові нафтопродуктів у резервуарах на умовах поставки EXW резервуари нафтобаз публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт».

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За пунктом 198.3 тієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на вартість понесених витрат зі сплати (нарахуванню) цього податку в ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та однозначно розтлумаченими доказами.

У справі, що переглядається, відповідач, заперечуючи проти податкових наслідків господарських операцій платника з ТОВ «Азонтес», послався на те, що:

документи від імені платника підписані керівником НГВУ «Полтаванафтогаз» Наслєдніковим Сергієм Валерійовичем протягом одного дня в різних місцях (м. Дніпропетровьск, м. Охтирка, м. Київ, м. Полтава), що з огляду на ступень віддаленості цих населених пунктів один від одного є фізично неможливим;

платником не подано належним чином оформлених сертифікаційних документів на придбаний товар; у наданих платником паспортах якості відсутній код товару згідно з УКТЗЕД, що виключає можливість ідентифікації товару, на який видані паспорти;

на вимогу податкового органу позивачем не було проведено інвентаризацію придбаного товару у відповідності з вимогами чинного законодавства;

безпосередній постачальник позивача - ТОВ «Азонтес» - відсутній за місцем реєстрації, не має достатнього обсягу трудових та виробничих ресурсів для провадження фактичної господарської діяльності та виконання договірних зобов'язань перед позивачем; подані ним податкові декларації не визнані податковою звітністю; декларував податковий кредит за операціями з фіктивними підприємствами; згідно з інформацією, одержаною від компетентних органів та від підрозділів ДП «Укрзалізниця», ТОВ «Азонтес» не здійснювало операцій з відправленням та одержанням вантажів залізницею; дозвільних документів для погодження маршруту руху товару (спірних нафтопродуктів) не отримувало;

постачальники другої і третьої ланки також були формально залучені до ланцюгу постачання, що дозволило Товариству одержати необґрунтовану податкову вигоду у вигляді податкового кредиту з ПДВ в істотному розмірі.

Втім зазначені доводи Інспекції правомірно були відхилені судами попередніх інстанцій як доказ спростування фактів господарської діяльності, засвідчених первинними документами.

Адже, як встановлено податковою перевіркою, спірні операції являли собою, по суті, транзитну поставку, при якій товар (нафтопродукти) рухався через посередників зі складів постачальника до складів покупця (зберігача), оминаючи склади посередників. Такий характер операцій ґрунтується на положеннях статті 528 Цивільного кодексу України, відповідно до якої виконання обв'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. При такій схемі руху товару особа-посередник, яка бере участь у транзитній поставці, може не мати товарно-супровідної документації на товар, позаяк відповідні документи залишаються у вантажовідправника та вантажоодержувача як у безпосередніх учасників договору перевезення. Обсяг податкових прав і обов'язків підприємства-посередника у таких операціях та його дійсна економічна участь у таких операціях визначається виходячи з переходу права власності на товар, що є характеризуючою ознакою операції з постачання товарів у розумінні підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК.

А відтак у даному разі власне відсутність доказів безпосередньої участі ТОВ «Азонтес» в операціях з перевезення нафтопродуктів не є ознакою безтоварності цих операцій.

Доводи відповідача про відсутність доказів сертифікації придбаного товару спростовуються залученими до матеріалів справи копіями паспортів якості на нафтопродукти, в яких наведено опис, характеристики товару, а також дані про його виробника і дату виготовлення. Наведені відомості є достатніми індивідуалізуючими характеристиками придбаного товару. Водночас слід враховувати, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції; сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. А тому навіть їх відсутність не має вирішального значення для встановлення фактичного руху активів у процесі виконання поставок.

Так само і власне момент підписання уповноваженою особою первинних документів не має істотного впливу на оцінку реальності господарських операцій; оформлення документації після фактичного виконання операції не виключає товарності останньої.

Також Інспекцією не доведено зв'язку між установленими обставинами щодо відсутності ТОВ «Азонтес» за місцезнаходженням, недостатністю у цього постачальника персоналу, матеріально-технічної бази з неможливістю виконання ним договірних зобов'язань перед платником; посередницький характер участі цього контрагента у розглядуваних поставках допускає виконання ним суто організаційних функцій у процесі переміщення активу, що не вимагає залучення істотних власних ресурсів.

Посилання відповідача не неналежне звітування цим постачальником до контролюючого органу (в результаті чого подані ним декларації не визнані податковою звітністю), а також на участь ТОВ «Азонтес» в вигодоформуючих операціях з сумнівними підприємствами, є свідченням недобросовісності саме ТОВ «Азонтес» як самостійного платника і суб'єкта господарювання, а не позивача у справі; Інспекцією не виявлено фактів взаємозв'язку або афілійованості учасників Договору від 24.12.1997 № 999/97 та постачальників нафтопродуктів по ланцюгу, у тому числі у другій і третій ланці постачання, вчинення ними узгоджених дій для одержання кінцевим набувачем податкової вигоди; як вірно зазначили суди, чинне податкове законодавство не покладає на платника обов'язку з перевірки діяльності його контрагентів, які є самостійними платниками та у випадку невиконання (неналежного виконання) податкового обов'язку несуть податкову відповідальність.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів про недоведеність Інспекцією належними і допустимими доказами схемного характеру операцій з поставки платникові нафтопродуктів у рамках взаємовідносин з ТОВ «Азонтес», що, відповідно, виключає законність донарахування за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Правильним є і висновок судів про те, що податкове зобов'язання, погашене у процедурі застосування податкового компромісу, не враховується при визначенні повторності податкового правопорушення для застосування штрафних санкцій в порядку пункту 123.1 статті 123 ПК. Адже передбачений підрозділом 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість поширюється, зокрема, на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях. Зі змісту ж статей 54, 56 ПК випливає, що до часу узгодження в установленому порядку визначеного податковим органом грошового зобов'язання останнє не є обов'язковим для платника та не може засвідчувати факт вчинення таким платником правопорушення у сфері оподаткування.

Водночас Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача з внесення на підставі акта перевірки від 20.07.2015 № 1078/16-01-22-09/403739509 змін (коригування) до автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» до підсистеми «Аналітична система» та спонукання відповідача відновити скориговані показники податкової звітності за операціями платника з ТОВ «Ріаліз Ойл» та з ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта».

Так, згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Статтею 74 ПК установлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1 цієї статті); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2 згаданої статті).

Таким чином, самі по собі дії контролюючого органу щодо внесення до електронних баз даних змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань за наслідками проведення перевірки не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою і використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою ним у рішеннях (зокрема, у постанові від 15.12.2015 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «УКРФРІТ» до державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, у постанові від 02.12.2015 у справі за позовом приватного підприємства «Сільськогосподарська компанія «Зорецвіт»» до Каховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії).

А відтак у відповідній частині позовних вимог слід відмовити без надання правового аналізу обставинам та операціям, які слугували підставою для здійснення відповідачем оспорюваних коригувань.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 225, 230, 232 КАС, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі № 826/16666/15 змінити в частині визнання протиправними дій державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області в частині внесення на підставі акта перевірки від 20.07.2015 № 1078/16-01-22-09/403739509 змін (коригування) до автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» до підсистеми «Аналітична система» щодо коригування податкового кредиту на суму 53 329 508 грн. за березень 2014 року по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Ріаліз Ойл» та завищення податкового зобов'язання на 53 329 508 грн. за червень 2014 року по взаємовідносинам з публічним акціонерним товариством «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та в частині зобов'язання державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області відновити скориговані показники податкової звітності.

У цій частині позову відмовити.

3. В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 у справі № 826/16666/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова

І.В. Приходько