Справа № 813/2962/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/23416/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року,

встановив:

У квітні 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова звернулось в суд з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 12 грудня 2013 року ВП № 40538779; зобов'язання державного виконавця прийняти до виконання та виконати виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року № 813/5944/13-а про стягнення боргу з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації в сумі 167801,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» рішення судів про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Водночас, частиною 2 статті 2 вказаного Закону визначено, що такий не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належить до комунальної власності. Оскільки позивач є державним органом, стягнення слід проводити в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове про задоволення позову. Касаційну скаргу обґрунтовує доводами, аналогічними викладеним у адміністративному позові.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року в адміністративній справі № 813/5944/13-а стягнуто з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації на користь Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 167801,26 грн.

08 жовтня 2013 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 813/5944/13-а, який позивачем пред'явлено до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції для примусового виконання.

06 листопада 2013 року головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Грабовецькою Л.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 813/5944/13-а про стягнення з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації боргу.

Постановою державного виконавця від 12 грудня 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 9 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації є державною установою та перебуває на повному державному фінансуванні. Рахунки боржника відкриті та обслуговуються в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Львівській області, а тому законом встановлена заборона щодо подальшого виконання рішення суду державною виконавчою службою.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди виходили з того, що у державного виконавця були законні підстави для повернення виконавчого документа про стягнення коштів з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, оскільки він має виконуватись органом державного казначейства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу частини 2 статті 3 Закону № 606 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Так, згідно з частино 1 статті 25 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45) у тексті цього документа термін «боржники» вживається у такому значенні - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 24 Порядку встановлено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Враховуючи викладене, державні виконавці позбавлені можливості проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами, згідно з якими боржниками є державні органи, тому стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Вказаний висновок щодо застосування наведених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (справа № 3-317гс15).

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність у державного виконавця законних підстав для повернення стягувачеві виконавчого документа про стягнення коштів з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Ліпський Д.В.