Справа № 308/7881/15-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 876/10005/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області, в якому просив зобов'язати відповідача зарахувати позивачу в трудовий стаж строк роботи водієм у ПП «ОСОБА_2» м. Ужгород з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2013 р. по справі № 2-7214/11 та у зв'язку з цим перерахувати позивачу пенсію за віком.

Відповідач УПФ України в м. Ужгороді позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2015 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано УПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 в трудовий стаж строк роботи водієм у ПП «ОСОБА_2» м. Ужгород з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком.

З цією постановою суду першої інстанції від 08.09.2015 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є необґрунтованою та незаконною, винесена з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав наведених у апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт зазначає, що у відповідача відсутні підстави для зарахування позивачу в трудовий стаж періоду його роботи з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р., оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні дані про нарахування позивачу заробітної плати і сплати страхових внесків за вказаний період. Крім того, апелянт зазначає що незважаючи на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2013 р., ПП ОСОБА_2 не поновив позивача на роботі на посаді водія, не зробив запису в трудовій книжці відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затв. наказом Мінпраці № 58 від 29.07.1993 р., та не сплатив страхових внесків за період з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р.. Однак наведені обставини справи не були враховані судом першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.09.2015 року, відмовивши у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача подав заперечення на апеляційну скаргу у якому вказує на безпідставність тверджень апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що така апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 працював водієм у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору від 28.09.2005 р., зареєстрованого за № 2781 в Ужгородському районному центрі зайнятості (а.с. 20).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2013 р. у справі № 2-7214/11 визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з 13.01.2009 року з посади водія за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Вирішено вважати ОСОБА_1 звільненим з роботи з 23.04.2013 року з посади водія - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16206,66 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. і 5000 грн. моральної шкоди (а.с. 4-7).

Вказане рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2013 р. у справі № 2-7214/11 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.05.2014 року (а.с. 9-13).

Також встановлено, що позивач ОСОБА_4 являється пенсіонером за віком із 22.06.2013 року, згідно протоколу № 2306 від 02.07.2013 року про призначення пенсії УПФ України в м. Ужгороді.

Позивач ОСОБА_1 звертався до відповідача УПФ України в м. Ужгороді з заявою від 18.05.2015 року про зарахування періоду роботи в ПП ОСОБА_2 з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. в трудовий стаж та здійснення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу за час вимушеного прогулу з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р..

Однак, така заява позивача була залишена відповідачем без задоволення, згідно повідомлення № 11/М-74 від 10.06.2015 року, у зв'язку з тим, що в системі персоніфікованого обліку відсутні дані про нарахування заробітної плати і сплати страхових внесків за період роботи позивача у ПП ОСОБА_2 з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р..

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що несплата страхових внесків за період з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. була допущена не з вини позивача, а тому ця обставина не може бути підставою для зарахування цього періоду до трудового стажу позивача та здійснення перерахунку пенсії позивача.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.2 ст.24 цього Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Пунктом 6 статті 21 вказаного Закону передбачено, що відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 10, 12 - 15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками - роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу. Відомості про застрахованих осіб, зазначених у пунктах 3 і 4 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду безпосередньо цими особами, про осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону, - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про осіб, які підлягали загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття та отримували допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, - Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується робота, виконана на підставі трудового договору, незалежно від характеру та тривалості роботи.

З матеріалів справи видно, що позивачу пенсія за віком була призначена з 22.06.2013 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням розміру заробітної плати за період роботи по 13.01.2009 р. - за даними персоніфікованого обліку.

Відповідно до п.7 пп.б Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період роботи, починаючи з 01.01.2004р., відділ персоніфікованого обліку органу, що призначає пенсію, додає довідку із бази даних системи персоніфікованого обліку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що станом на час звернення позивача до відповідача із заявою від 18.05.2015 року, і на даний час, не виконано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2013 р. в частині визнання позивача звільненим з роботи з 23.04.2013 року та стягнення 16206,66 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р., оскільки не здійснено відповідного запису в трудову книжку позивача щодо дати звільнення із 23.04.2013 року, не внесено відповідні зміни до бази даних системи персоніфікованого обліку щодо нарахування позивачу заробітної плати та сплати страхових внесків за вказаний період.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на відсутність у справі доказів про оскарження дій чи бездіяльності органу ДВС, Ужгородського районного центру зайнятості чи УПФ України в м. Ужгороді щодо невиконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2013 р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р., здійснення запису в трудову книжку щодо дати звільнення із 23.04.2013 року, не внесення відповідних змін до бази даних системи персоніфікованого обліку за вказаний період.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правомірною відмову УПФ України в м. Ужгороді у зарахуванні позивачу в трудовий стаж періоду роботи водієм з 13.01.2009 р. по 23.04.2013 р. та здійснення перерахунку пенсії із врахуванням цього періоду роботи.

Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 08.09.2015 року прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права. Тому, оскаржену постанову суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області - задоволити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про зобов'язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.04.2016 р.