Справа № 596/57/16-а
Суддя: Лисюк І. О.
Дата ухвалення: 2016-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 596/57/16-а
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Лисюк І.О.

при секретарі Рудніцькій О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в селищі Гусятин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Копичинської міської ради Тернопільської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держгеокадастру в Гусятинському районі, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Копичинської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Копичинецької міської ради від 11 вересня 2014 року № 197 гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку, яка розташована в м.Копичинці по вул..Чайковського,26, згідно графічних матеріалів, що додані до заяви про надання дозволу на розроблення зазначеної землевпорядної документації.

На підставі зазначеного рішення ним замовлено та оплачено відповідну землевпорядну документацію та подано до відповідача на погодження Акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки (акт від 18.09.2014 р.). Через чотири місяці, 10 лютого 2015 року, комісією Копичинецької міської ради, в порядку розгляду заяви про погодження зазначеного Акту, проведене обстеження земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, та рекомендовано, фактично за рахунок подвіря позивача, створити спільний заїзд до його та сусіднього (вул..Чайковського,28) будинковолодіння.

Рішенням сесії Копичинецької міської ради від 24 лютого 2015 року № 52 зазначений Акт обстеження від 10.02.2015 р. затверджений, заїзд до житлових будинків залишений у комунальній власності, а у погодженні Акту встановлення меж земельної ділянки йому відмовлено. Зазначене рішення призвело до грубого порушення його прав щодо користування належною позивачу земельною ділянкою (подвірям).

Виходячи із вищевикладеного, вважає, що внаслідок незаконного рішення відповідача він позбавлений гарантованого Конституцією України та законами України права на користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Копичинецької міської ради від 24 лютого 2015 року № 52.

Суд, заслухавши думку осіб, що беруть участь в справі щодо закриття провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, приходить до наступного.

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 оспорює рішення Копичинської міської ради відносно врегулювання та вирішення земельного спору щодо спільного заїзду та звязку з цим відмовою в погодженні акту встановлення меж земельної ділянки через невідповідність площі земельної ділянки в акті фактичним розмірам. Зазначений позов виникає з земельних правовідносин (приватноправових відносин).

Відповідно до розяснень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, зокрема, органів місцевого самоврядування, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, акти органів місцевого самоврядування.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 року № 6-2510 цс15.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.157 КАС України,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Копичинської міської ради Тернопільської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держгеокадастру в Гусятинському районі, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення сесії Копичинської міської ради.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Гусятинського районного суду І.О.Лисюк