Справа № 815/1220/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1220/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року 09 год. 36 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

Позивача не з'явився,

представника Відповідача Бурдіна Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» про визнання протиправними дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» про визнання неправомірною бездіяльність Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_2 від 11.02.2016 року та зобов'язання розглянути та надати відповідь на запит.

Ухвалою від 31.03.2016 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі.

11.04.2016 року (вхід. № 9300/16) від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, згідно якої, позивач просить суд визнати протиправними дії Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» у несвоєчасному наданні відповіді на запит ОСОБА_2 від 11.02.2016 року.

Позивач у судове засідання 13.04.2016 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (вхід. № 9072/16 від 07.04.2016 року).

Представник відповідача у судове засідання з'явився, надав письмові заперечення по справі, згідно яких зазначив про правомірність дій відповідача та просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до позовної заяви, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що 11.02.2016 року позивач направив на адресу відповідача інформаційний запит на отримання публічної інформації, в якому просив надати загальну кількість співробітників відповідача та повний перелік працівників із зазначенням прізвища, ім'я по-батькові, а також займані посади та назви структурних підрозділів. Запитувану інформацію позивач просив надати, у разі технічної можливості, на вказану ним електронну адресу. Також, просив відповідь у повному обсязі або повідомлення про факт надання інформації електронною поштою надіслати рекомендованим листом на зворотню адресу (АДРЕСА_1, 65039) (а.с. 4).

Представник відповідача зазначив, що 18.02.2016 року Комунальний заклад «Рішельєвський Ліцей» отримав вищезазначений запит та надав відповідь листом від 20.02.2016 року № 01-01/280. Як пояснив представник відповідача, вказаний лист був направлений позивачу простою поштовою кореспонденцією.

Разом з тим, позивач зазначає, що ним не було отримано у строки передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації» відповіді на свій запит від 11.02.2016 року.

Згідно з положеннями статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Зазначена норма кореспондується із ст. 34 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 р. (далі - Закон № 2939-VI). Законом регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації забезпечується шляхом надання відповіді на інформаційний запит. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п.1 ч. 1 ст. З Закон № 2939-VI). Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ч. 2 ст. 5 Закон № 2939-VI).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, (ч. 1, 2 ст. 19 Закон № 2939-VI).

Пункт 6 ч. 1. ст. 14 Закону № 2939-VI зобов'язує розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст. 23 Закону, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст. 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо направлення позивачу відповіді на запит поштовим зв'язком, оскільки вони не підтверджуються належними доказами у справі.

Згідно з абз. 27 п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Суд зазначає, що відповідачем не надано суду розрахункового документу (касового чеку, розрахункової квитанції, тощо) на підтвердження направлення на адресу позивача поштового відправлення, а саме: відповіді на запит ОСОБА_2 від 11.02.2016 року.

Стосовно пояснень представника відповідача щодо належного направлення позивачу відповіді простою поштовою кореспонденцією, суд зазначає, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" не містить порядку надання інформації запитувачу, чи посилання на порядок, який може бути застосований розпорядником інформації. Разом з тим, направлення відповідачем відповіді позивачу простою поштовою кореспонденцією, без можливості контролю за виконанням свого обов'язку по наданню інформації за інформаційним запитом, є порушенням відповідачем принципу добросовісності при здійсненні управлінської діяльності, закріпленого ч.3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином суд дійшов висновку, що надіслання відповіді позивачу простою поштовою кореспонденцією є неналежним та неправомірним.

Відтак, жодних доказів того, що відповідачем у строк, встановлений ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», була надана позивачу відповідь на запит суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до встановлених фактів, суд вважає, що Комунальним закладом «Рішельєвський Ліцей» не доведено правомірність своїх дій щодо дотримання строків розгляду запиту ОСОБА_2 від 11.02.2016 року.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником відповідача, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію позивача, а останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, такі позовні вимоги підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29)

Питання про стягнення на користь позивача сплаченого при зверненні до адміністративного суду судового збору вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 13.04.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» про визнання протиправними дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» у несвоєчасному наданні відповіді на запит ОСОБА_2 від 11.02.2016 року.

Стягнути з Комунального закладу «Рішельєвський Ліцей» (код 20991369) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 551, 20 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписаний суддею 18.04.2016 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.