Справа № 1505/8388/2012
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 1505/8388/2012

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Прийомова О.Ю.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Градовського Ю.М.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року у справі за адміністративним позовом малого підприємства "Міко" до Білгород-Дністровської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2, про часткове визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

15.10.2010р. мале підприємство "Міко" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати п.2.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 14.11.2003р. № 477-ХХІV щодо затвердження матеріалів інвентаризації та передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,0357га, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передаючи у власність ОСОБА_3 земельну ділянку зазначеного розміру, відповідач не врахував, що у її складі є земельна ділянка, площею 0,017га, яка рішенням тієї ж міської ради від 18.04.1996р. № 434, але за адресою АДРЕСА_2, передана у постійне користування МП "Міко".

Враховуючи, що оскаржене рішення міської ради у визначеній частині прийнято без врахування прав на земельну ділянку,площею 0,017га, у МП "Міко", останній просив скасувати рішення відповідача щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 Також позивач просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0357га, по АДРЕСА_1, виданому на ім'я ОСОБА_3

Справу розглянуто за відсутності відповідача та третіх осіб, в т.ч. ОСОБА_2, який на час розгляду справи є власником земельної ділянки, площею 0,0357га, по АДРЕСА_1, отриманої ним від ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 03.03.2004р.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 11 грудня 2012р. адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти ухвалу про закриття провадження по справі в зв'язку із непідсудністю даної справи судам адміністративної юрисдикції.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29.07.1995р. № 80-ХХІІ позивачу надана в постійне користування земельна ділянка, площею 0,05 га по АДРЕСА_2 для будівництва адміністративного будинку.

На підставі вказаного рішення МП "Міко" виданий державний акт на право постійного користування землею від 12.12.1995р. серії ОД № 27-009, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 9 від 13.12.1995р.

18.04.1996р. виконком Білгород-Дністровської міської ради прийняв рішення № 434 про надання в постійне користування МП "Міко"в т.ч. земельної ділянки, площею 0,017га по АДРЕСА_2 та внесення змін до державного акту від 12.12.1995р. серії ОД № 27-009.

Рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 14.11.2003р. № 477, а саме п.2.4, затверджені матеріали інвентаризації та передана у приватну власність ОСОБА_3 земельна ділянка, площею 0,0357 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

18.02.2004р. ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку та 03.03.2004р. подарувала її ОСОБА_2

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що п.2.4 рішення Білгород-Дністровської міської ради від 14.11.2003р. № 477 порушує права позивача на виділену раніше йому земельну ділянку, оскільки в загальну площу земельної ділянки 0,0357га, яка передана к власність ОСОБА_3, входить земельна ділянка, площею 0,017га, яка виділена МП «Міко».

При цьому суд першої інстанції вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1.ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленийзаконом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскаржуючи рішення Білгород-Дністровської міської ради в частині передачі ОСОБА_3 земельної ділянки, позивач посилається на порушення його прав, як землекористувача, з яким не погодили вилучення частини земельної ділянки, що передбачено ст.ст.116,149 ЗК України, та не повідомили про прийняте рішення.

Таким чином, визначальним в даному спорі є встановлення права на земельну ділянку, площею 0,017га по АДРЕСА_2, позивача або третьої особи.

Оскільки зазначені обставини лежать в площині цивільних правовідносин, судова колегія приходить до висновку про наявність приватноправового спору, якій не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підтвердження цього висновку свідчать обставини перебування в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду цивільної справи № 495/9523/15-ц за позовом МП «Міко» про витребування вказаної земельної ділянки від ОСОБА_2

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому судова колегія роз'яснює, що даний спір відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції на зазначені обставини увагу не звернув, надавши невірну правову оцінку обставинам по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, встановлених п.1 ч.1 ст.157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.195,196,199,203,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2012 року - скасувати.

Прийняти ухвалу про закриття провадження у справі за адміністративним позовом малого підприємства "Міко" до Білгород-Дністровської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2, про часткове визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: Ю.М.Градовський

Суддя: К.В.Кравченко