Справа № 826/702/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2016 року 16:00 № 826/702/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Хорос»
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорос» (надалі - позивач або ТОВ «Хорос») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період листопад 2015 року, поданої ТОВ «Хорос» 21.12.2015;

- зобов'язати ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві визнати податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період листопад 2015 року такою, що подана ТОВ «Хорос» в день її фактичного отримання ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві - 21.12.2015;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.12.2015 № .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Хорос» своєчасно та у встановленому ст. 49 Податкового кодексу України порядку подало до податкової інспекції податкову звітність з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року. На думку позивача чинне податкове законодавство не містить прямої заборони контролюючому органу на прийняття податкової звітності, поданої платником податків у паперовому вигляді, а тому висновки акта камеральної перевірки від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914 про порушення товариством норм пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України є безпідставними.

29.03.2016 в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та попередньо подав до канцелярії суду заперечення проти позову від 28.03.2016, де зазначив, що в акті камеральної перевірки від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914 працівником ДПІ встановлено порушення позивачем вимог пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України (а саме - несвоєчасне подання ТОВ «Хорос» податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року). Таким чином, ДПІ правомірно застосувала до платника податків (позивача) штрафну санкцію в розмірі 170 грн. за фактом виявлення вчиненого правопорушення.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, призначене на 29.03.2016, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів позову (а.с. 18 - 22 Т. І) та не заперечується відповідачем, 08.12.2015 у зв'язку із закінченням терміну дії сертифікатів для надання звітності в електронному вигляді позивач направив за допомогою сервісу електронної звітності договір про визнання електронних документів за № 081220153, про що отримано підтвердження у вигляді квитанції № 1 від 08.12.2015. Згідно даної квитанції № 1 електронний документ (договір про визнання електронних документів) доставлено до Державної фіскальної служби України 08.12.2015 в 16:16:57, та платнику податків було запропоновано через певний час подбати про прийом квитанції № 2 щодо результатів перевірки та прийняття/неприйняття відправленого документу.

Оскільки, в строк до 14.12.2015 квитанція № 2 за результатами надсилання позивачем договору про визнання електронних документів за № 081220153 не надійшла, ТОВ «Хорос» звернулося до ДПІ через канцелярію із листом від 14.12.2015 № 295/1-12 (вх. від 15.12.2015)(а.с. 18), в якому просило розглянути питання щодо підтвердження договору про визнання електронних документів.

Відповідно до повідомлення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві (а.с. 22), оформленого в паперовому вигляді, без реєстраційного номеру та дати, податкова інспекція пояснила ТОВ «Хорос», що отримала електронний договір про визнання електронних документів № від 08.12.2015, проте для укладення відповідного договору необхідно виконати вимоги розд. 3 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233.

21.12.2015 товариство подало до ДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року у паперовому вигляді.

У відповідь ДПІ надіслала позивачу лист від 23.12.2015 № 31590/10/26-58-11-02-18 «Про відмову у прийнятті податкової звітності» (а.с. 11 - 12), де відповідач зазначив, що: «отримана ДПІ 21.12.2015, засобами поштового зв'язку, податкова декларація з ПДВ за звітний (податковий) період «листопад 2015 р.» подана всупереч п. 49.4 ст. 49 ПКУ, а саме: непередбачено подання декларації з ПДВ у паперовому вигляді». Факт відправлення такого письмового повідомлення про відмову у прийнятті податкової звітності відповідачем на адресу ТОВ «Хорос» 24.02.2016 поштою (в матеріалах справи наявна копія рекомендованого поштового відправлення - конверту з відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку про прийняття, а.с. 13 Т. І) та отримання його товариством, позивачем не заперечуються.

25.12.2015 позивач надіслав податковій інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року вже в електронному вигляді, про що отримав підтвердження у вигляді електронної квитанції № 2 від 25.12.2015 (а.с. 25) з відомостями про доставку документу до відповідного районного органу державної фіскальної служби без зауважень.

В подальшому працівником ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена камеральна перевірка податкової звітності ТОВ «Хорос» з податку на додану вартість за листопад 2015 року, за результатами якої складений акт від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914 (надалі - акт перевірки, а.с. 14 - 15).

Згідно тексту цього акта від 31.12.2015 № 7246/26-58-15-01-31517914 в ході проведеної камеральної перевірки працівником податкової інспекції встановлено порушення ТОВ «Хорос» вимог пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме - товариство несвоєчасно подало податкову звітність з податку на додану вартість.

31.12.2015 на підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла спірне податкове повідомлення-рішення за № (а.с. 16 Т. І), яким згідно з п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України застосувало до ТОВ «Хорос» штраф у сумі 170 грн.

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо неприйняття податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року, надісланої 21.12.2015 в паперовому вигляді, висновками акта камеральної перевірки, та як наслідок, - із правомірністю винесеного на підставі такого акта від 31.12.2015 податкового повідомлення-рішення від 31.12.2015 № позивач звернувся із цим позовом до суду.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу норм пп. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За приписами ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

А саме, нормами п. 49.18 ст. 49 та п. 203.1 ст. 203 ПК України для подання податкової звітності з податку на додану вартість передбачений базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

При цьому, необхідно враховувати приписи п. 49.20 ст. 49 зазначеного Кодексу, в силу яких якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

Таким чином, з контексту наведених норм Кодексу слідує, що останнім днем для подання платником податків (позивачем) податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року був перший робочий день після вихідного (20.12.2015), - тобто, 21.12.2015.

Безпосередньо порядок та спосіб подання податкової звітності врегульований нормами п. 49.3 - 49.7 ст. 49 ПК України.

Так, нормами п. 49.3 ст. 49 ПК України (в редакції чинній на станом на день подання позивачем податкової звітності в паперовому вигляді) передбачено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк (п. 49.5 ст. 49 ПК України).

Процедура подання податкової звітності засобами електронного зв'язку в електронній формі до контролюючого органу регулюється Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 № 233, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 за № 320/15011.

Між тим, п. 49.4 ст. 49 ПК України встановлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

А безпосередньо податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Аналогічно п. 2 розд. ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044 та діяв до 01.02.2016) передбачено, що декларація та додатки до неї, а також інша податкова звітність з податку на додану вартість, зазначена у пункті 8 розділу І цього Порядку, подаються до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Тобто, наведені норми права встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, у даному конкретному випадку норма п. 49.3 ст. 49 ПК України застосуванню не підлягає, а у платника податку відповідно відсутнє право подачі декларації з податку на додану вартість у паперовому вигляді.

У взаємозв'язку з цим суд вважає, що подача податкової декларації з податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року в електронному вигляді є обов'язком позивача.

Згідно п. 49.8 ст.49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Нормами п. 49.9 ст. 49 цього Кодексу визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Також, за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою (пп. 49.9.1); у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк (пп. 49.9.2).

Таким чином, враховуючи вищевказані норми Кодексу суд дійшов висновку, що позивачем у даному випадку порушено визначений чинним податковим законодавством порядок подання податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2015 року, оскільки останнім порушено порядок її направлення, а саме: засобами поштового зв'язку, замість електронної форми, а тому така податкова декларація не може бути визнана прийнятою.

При вирішенні справи суд не приймає до уваги твердження позивача про протиправну бездіяльність відповідача, що полягає у зволіканні у своєчасному надіслані товариству другої квитанції про прийняття договору № 081220153 від 08.12.2015 про визнання електронних документів, оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення ДПІ за результатами отримання вказаного договору про невідповідність останнього вимогам Інструкції № 233.

Наявні матеріали справи свідчать, що в подальшому (в строк до 21.12.2015) позивач повторних спроб щодо надсилання договору про визнання електронних документів та/або податкової декларації з податку на додану за відповідний звітний період в електронній формі не вживав.

Правомірність дій (бездіяльності) відповідача за результатами надсилання товариством договору № 081220153 від 08.12.2015 про визнання електронних документів позивачем в судовому порядку не оскаржувалася.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про правомірність дій ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації ТОВ «Хорос» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період листопад 2015 року, поданої засобами поштового зв'язку в паперовій формі, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.12.2015 № , то суд зазначає наступне.

У відповідності до норм ст. 120 ПК України на платника податків покладається відповідальність за неподання або несвоєчасне подання звітності.

Зокрема, абз. 1 і 2 п. 120.1 ст. 120 ПК України визначено, що неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

При цьому, в силу норм п. 109.1 ст. 109 ПК України, «податкові правопорушення» характеризуються як протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.2 ст. 109 ПК України, вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач несвоєчасно виконав свій податковий обов'язок щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період листопад 2015 року в електронній формі, то суд вважає висновки відповідача про допущення товариством порушення пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 і п. 203.1 ст. 203 ПК України такими, що відповідають чинним нормам податкового законодавства, а спірне податкове повідомлення-рішення, - таким, що прийнято правомірно.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, яка кореспондується з наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Хорос».

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Хорос» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя К.М. Кобилянський