Справа № 760/22766/15-а
Суддя: Кізюн Л. І.
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-41/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КІЗЮН Л.І.
при секретарі: Слепусі О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Генеральний штаб Збройних Сил України, про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям передбаченої постановою КМУ № 889 від 22.09.2010 року «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ», та зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплату йому грошової допомоги при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової винагороди згідно зазначеної постанови, з урахуванням виплаченої суми.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що він проходив службу в Збройних Силах України та вислуга років складає 22 роки.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 серпня 2015 року № 566 позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я, наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 12 серпня 2015 року № 153 з 12 серпня 2015 року був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Разом з тим, при звільненні позивача з військової служби Міністерством оборони України було здійснено розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у запас в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
Враховуючи те, що вихідна допомога позивачу була виплачена в меншому розмірі ніж це передбачено постановою КМУ від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ», позивач 26 серпня 2015 року звернувся до Міністерства оборони України з листом, в якому просив здійснити перерахунок грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної грошової винагороди військовослужбовцям.
Листом від 07 вересня 2015 року Департамент фінансів Міністерства оборони України відмовив позивачу включити щомісячну додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалою суду від 03 березня 2016 року у якості третьої особи у справі залучено Генеральний штаб Збройних Сил України.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог.
Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.
Суд, заслухавши представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 серпня 2015 року № 566 позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я, з вислугою років у Збройних Силах України 22 роки (а.с. 8).
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 12 серпня 2015 року № 153 з 12 серпня 2015 року був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 9), з виплатою премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 45% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% до посадового окладу та щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення за період з 01 по 12 серпня 2015 року.
Також судом встановлено, що листом від 07 вересня 2015 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивача про те, що відповідно до п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року №595 (із змінами), щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, в тому числі для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 13).
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував на те, що відповідач безпідставно не включив щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% до грошового забезпечення при звільнені та не виплатив її, оскільки вважає, що ця винагорода є одним із нових видів грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року (із змінами та доповненнями) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За ч. 2 ст. 15 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби зокрема, за станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Разом з тим, до зазначеної постанови вносилися зміни, які розширювали перелік категорій військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Міністром оборони України було видано наказ від 15 листопада 2010 року № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», положення якої стали застосовуватися з 01 жовтня 2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Згідно пункту 5 Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У пункті 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень пункту 10 Інструкції командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Отже, наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко встановлено, що зазначена грошова винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, та виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у зазначеній постанові, та виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Оскільки позов подано до Міністерства оборони України, а не до Генерального штабу Збройних Сил України, а представник позивача не надав згоди на заміну відповідача або залучення співвідповідача у передбаченому КАС порядку, то суд враховуючи вищевикладене вважає, що позовні вимоги до Міністерства оборони України з підстав заявлених у позові, не підлягають задоволенню.
Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», ст.ст. 69, 70, 71, 160, 163 КАС України,
п о с т а н о в и в :
У позові ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Генеральний штаб Збройних Сил України, про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги - відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Суддя Л.І. Кізюн