Справа № 309/38/15-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" квітня 2016 р. м. Київ К/800/51765/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Хустської міської ради на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.04.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Хустської міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до Хустського районного суду Закарпатської області з позовом до Хустської міської ради про скасування рішення, в якому просив:

- скасувати рішення Хустської міської ради від 04.07.2008 року № 778 «Про задоволення протесту Хустської міжрайонної прокуратури на рішення Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.»;

- скасувати рішення Хустської міської ради від 10.09.2008 року № 935 «Про віднесення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення».

Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 27.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Хустської міської ради від 04.07.2008 року № 778 «Про задоволення протесту Хустської міжрайонної прокуратури на рішення Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» та рішення Хустської міської ради від 10.09.2008 року № 935 «Про віднесення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2015 року апеляційну скаргу Хустської міської ради було залишено без задоволення, а постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.04.2015 року - без змін.

У касаційній скарзі Хустська міська рада, не погоджуючись з даними рішеннями, посилається на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.04.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2015 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Хустської міської ради від 06.02.2006 року № 1028 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для надання в оренду ПП ОСОБА_2 в АДРЕСА_1» затверджено проект відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1, загальною площею 0,08 га, та надано її позивачу в оренду з правом викупу терміном до одного року.

Рішенням Хустської міської ради від 05.03.2007 року № 271 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» позивачу продовжено на один рік термін оренди згаданої вище земельної ділянки.

Рішенням Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» позивачу продовжено на два роки термін оренди згаданої вище земельної ділянки.

Рішенням Хустської міської ради від 04.07.2008 року № 778 «Про задоволення протесту Хустської міжрайонної прокуратури на рішення Хустської міської ради від 07 березня 2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки Румежак Р.М.» задоволено протест Хустського міськрайонного прокурора на рішення Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» та скасовано його.

Рішенням Хустської міської ради від 10.09.2008 року № 935 «Про віднесення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення» віднесено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,08 га, - до категорії земель рекреаційного призначення.

Вважаючи, що рішення Хустської міської ради від 04.07.2008 року № 778 «Про задоволення протесту Хустської міжрайонної прокуратури на рішення Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» та від 10.09.2008 року № 935 «Про віднесення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення» порушують його права, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі спір стосується не стільки правомірності рішень Хустської міської ради від 04.07.2008 року № 778 «Про задоволення протесту Хустської міжрайонної прокуратури на рішення Хустської міської ради від 07.03.2008 року № 633 «Про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2.» та від 10.09.2008 року № 935 «Про віднесення земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення», скільки правомірності фактичного користування земельною ділянкою, оскільки позивач вважає наявним у нього такого права, яке, на його думку, порушено відповідачем.

З наведеного випливає, що спір, в основі якого лежать рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Хустська міська рада, якими скасовано рішення відповідача про продовження терміну оренди земельної ділянки ОСОБА_2 та віднесено земельну ділянку до категорії земель рекреаційного призначення, тобто змінено порядок та умови використання земельної ділянки, яка не була вільною і щодо якої позивач стверджує, щомає право на користування нею, є спором про право, який у даному випадку вирішується за правилами господарського, а не адміністративного судочинства.

Таким чином, даний спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальним судом у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду спорі ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Хустської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 27.04.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Хустської міської ради про скасування рішення - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз