Справа № 803/1164/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/46826/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі №803/1164/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВ» ЛТД до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВ» ЛТД звернулось з позовом до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівни про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 26 грудня 2014 року №18397936 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зобов'язання Реєстраційну службу провести державну реєстрацію права власності на приміщення /літер А-3/, розташованого у м. Луцьку, по вул. Сенатора, буд.1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний реєстратор Герасимюк Ю.В., отримавши від позивача усі передбачені законом документи, відмовила у проведенні у державної реєстрації прав та їх обтяжень за відсутності законних підстав. Крім того, при подачі заяви для проведення державної реєстрації ТОВ «ВІВ» ЛТД надано належним чином посвідчену архівну копію оригіналу договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20.09.2000 р. №231, а також надано оригінал витягу з ДЗК, що давало змогу державному реєстратору встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівни № 18397936 від 26.12.2014 р. про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Зобов'язано Реєстраційну службу Луцького міського управління юстиції Волинської області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ВІВ» ЛТД стосовно проведення державної реєстрації права власності на приміщення /літер А-3/, розташованого у м. Луцьку по вул. Сенатора, будинок, 1, з урахуванням висновків, викладених у цій постанові суду.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року, Реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 грудня 2014 року ТОВ «ВІВ» ЛТД звернулось через Центр надання адміністративних послуг Луцької міської ради до Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області із заявою про державну реєстрацію виникнення права приватної власності на приміщення магазину, який знаходиться у м. Луцьку по вул. Сенатора, 1.

Згідно картки прийому заяви №18037445, для проведення державної реєстрації були подані оригінали технічного паспорту, декларації про готовність об'єкта до експлуатації, реєстраційне посвідчення, наказ по ТОВ фірма «ВІВ» ЛТД, договір купівлі-продажу, витяг з Державного земельного кадастру № НВ-014 від 25.11.2014 р., а також копії договору на право тимчасового користування землею № 231 від 20.09.2000 р., рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 562 від 02.12.1999 р. та інші документи.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Ю.В. від 18.12.2014 р. № 18132933, було зупинено розгляд заяви ТОВ фірма «ВІВ» ЛТД у зв'язку з відсутністю оригіналу договору на право тимчасового користування землею.

На виконання вказаного рішення, підприємство 27 грудня 2014 року надіслало на адресу Реєстраційної служби заяву, до якої додало посвідчену підписом директора та печаткою підприємства копію договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20 вересня 2000 року №231та копію рішення Господарського суду Волинської області від 28.03.2008 р. у справі № 04/11-75.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Ю.В. від 26.12.2014 р. №18397936 позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з відсутністю оригіналу договору на право тимчасового користування землею.

Не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, ТОВ «ВІВ» ЛТД звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення про відмову у проведенні державної реєстрації від 26 грудня 2014 року №18397936 відповідає частині третій статті 2 КАС України, винесене на підставі, що передбачена Конституцією, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що витяг з ДЗК є документом, який підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, а відтак Товариством при подачі заяви були подані усі необхідні для здійснення державної реєстрації документи. З огляду на це, рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації права власності у зв'язку з відсутністю оригіналу договору на право тимчасового користування землею є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1, 3 та 5 ст.3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно з ст.5 Закону № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі - Порядок № 868).

Відповідно до п.13 Порядку № 868 заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Аналогічне за змістом положення міститься у ч.3 ст.16 Закону № 1952-IV, відповідно до якого разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

При цьому, за змістом п.1 Порядку № 868 видача документів - повернення заявнику оригіналів поданих ним для державної реєстрації документів, крім випадків, коли окремі з них долучаються державним реєстратором до реєстраційної чи облікової справи відповідно до законодавства, а також видача сформованих державним реєстратором витягу з Державного реєстру прав, свідоцтва про право власності на нерухоме майно (у разі його формування) та рішень державного реєстратора, передбачених законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для проведення державної реєстрації прав заявник разом із заявою надає оригінали документів, які необхідні для державної реєстрації речових прав, разом з відповідними копіями. Державний реєстратор звіряє копії з оригіналами, копії залишає в матеріалах реєстраційної справи, а оригінали повертає заявнику.

У відповідності до п.37 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Тобто, для проведення державної реєстрації права власності на приміщення магазину, який знаходиться у м. Луцьку по вул. Сенатора, 1, ТОВ «ВІВ» ЛТД було необхідно подати оригінал або дублікат правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно.

Водночас, позивачем було надало державному реєстратору лише копію договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20 вересня 2000 року №231, без надання відповідного оригіналу.

Згідно з п.15 Порядку № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 16 Порядку № 868 визначено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

У разі коли заявник особисто отримує рішення про зупинення розгляду заяви, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу. На примірнику рішення, що залишається для формування реєстраційної або облікової справи, проставляються дата його отримання та підпис заявника.

Заявник усуває обставини, що були підставою для прийняття державним реєстратором рішення про зупинення розгляду заяви, у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з моменту отримання відповідного рішення.

Виходячи зі змісту п.п.15, 16 Порядку № 868, державний реєстратор Герасимюк Ю.В. встановивши відсутність оригіналу документу, що підтверджує виникнення права на земельну ділянку, на якій розташоване приміщення магазину, прийняв рішення про зупинення розгляду заяви від 18.12.2014 р. № 18132933.

Згідно з абз.8 п.16 Порядку № 868, якщо протягом п'яти робочих днів після отримання заявником рішення про зупинення розгляду заяви до органу державної реєстрації прав, нотаріуса не надійшли документи, які підтверджують усунення в повному обсязі обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до п.5-4 ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення.

Як вірно встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, на виконання рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви, ТОВ «ВІВ» ЛТД було подано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та рішення Господарського суду Волинської області від 28 березня 2008 року у справі №04/11-75.

Проте, пункт 37 Порядку № 868 містить вичерпний перелік правовстановлюючих документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед якого відсутній витяг з ДЗК.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що витяг є документом, який підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, оскільки сам по собі витяг з Державного земельного кадастру не може посвідчувати речове право на нерухоме майно, а лише посвідчує формування земельної ділянки як об'єкта цивільного права.

З огляду на це, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що такі документи як копія договору на право тимчасового користування землею, рішення Господарського суду Волинської області від 28.03.2008 р. та витяг з Державного земельного кадастру не є документами, що підтверджують факт виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно.

Посилання позивача на те, що оригінал договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 20 вересня 2000 року №231 втрачений, не звільняє його від обов'язку подати оригінал відповідного документу для проведення державної реєстрації.

Що стосується доводів позивача про те, що державний реєстратор не врахував надані додаткові документи та передчасно відмовив у державній реєстрації, колегія суддів вважає їх також необґрунтованими, оскільки відповідно до пункту 17 Порядку №868 у разі подання додаткових документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, до раніше прийнятої заяви, розгляд якої зупинено, заявник пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документ, що посвідчує його особу, та у разі видачі йому картки прийому заяви подає таку картку. Після прийняття додаткових документів орган державної реєстрації прав, нотаріус у разі подання зазначеної картки заявником повертає йому таку картку із внесеними відомостями про прийняті документи.

Тобто, Порядком № 868 не передбачено право заявника подавати документи для усунення недоліків поштою. Вони можуть бути подані заявником державному реєстратору або нотаріусу.

З огляду на те, що станом на 26 грудня 2014 року до державного реєстратора не надійшли додаткові документи від ТОВ «ВІВ» ЛТД на усунення виявлених недоліків, тому державний реєстратор правомірно відмовив у державній реєстрації прав.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Герасимюк Юлії Вікторівни від 26 грудня 2014 року №18397936 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а відтак про відсутність правових підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке скасоване помилково.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: