Справа № 813/814/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року №813/814/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивача Андрійченка І.М.,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити реєстрацію місця проживання, зобов`язати внести зміни у паспортний документ та поставити штамп реєстрації місця проживання із внесенням фактичних відомостей,-

В С Т А Н О В И В :

10 березня 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач 1, позивач 2, позивач 3) звернулися до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4 (надалі по тексту третя особа) із вимогами:

-«зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 »;

-«зобов`язати відповідача внести зміни у паспортний документ особи ОСОБА_2 та проставити штамп реєстрації місця проживання із внесенням фактичних відомостей, а саме: АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що позивачі 1, 2 звернулись до відповідача із заявою щодо реєстрації їх за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання та внесення змін у паспортний документ позивача 3 про місце проживання та долучили до неї відповідний перелік документів, що вимагається в такому порядку, однак у відповідь отримали відмову, яку вважають безпідставною та такою, що порушує їх конституційні права.

Ухвалою судді від 11.03.2016 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 22.03.2016 року позивачам було продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви у повному обсязі, а також уточненням позовних вимог, ухвалою судді від 31.03.2016 року було відкрито провадження у даній адміністративній справі.

Загалом, уточнивши позовні вимоги, позивачі просять суд:

-«визнати протиправними дії відповідача - Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області»;

-«зобов`язати відповідача - Франківський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснити реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 »;

-«зобов`язати відповідача - Франківський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області внести зміни у паспортний документ особи ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ) та проставити штамп реєстрації місця проживання із внесенням фактичних відомостей, а саме: АДРЕСА_1 ».

Третя особа ОСОБА_4 на виконання вимог ухвали судді від 31.03.2016 року подав до суду письмові пояснення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні позивачі та представник позивача 3 уточнені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання із невідомих суду причин явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового повідомлення судової повістки. При цьому, жодних письмових заперечень (пояснень) на позов відповідач не надав . Окрім того, жодних заяв про відкладення розгляду справи чи проведення розгляду справи у відсутності представника від відповідача на день проведення судового засідання до суду також не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_4 просив суд позов задовольнити. Окрім того, третя особа додатково пояснив, що він є головою сім`ї позивачів ОСОБА_5 , які спільно, тобто у складі 4 осіб, проживають у помешканні кімнат АДРЕСА_3 й іншого житла у них немає. Більш того, третя особа наголосив, що його сім`я веде спільне господарство та щомісячно здійснює сплату житлово-комунальних послуг, а тому вважає, що його дружина, донька та син мають право бути зареєстрованими за місцем їх фактичного та постійного проживання.

Судом в порядку ст.128 КАС України було ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача 3 та третьої особи, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, із наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 17 грудня 2015 року позивачі звернулися до Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою, в якій просили здійснити реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одночасним зняттям їх з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а також проставити у паспортному документі ОСОБА_2 штамп реєстрації місця проживання із внесенням фактичних відомостей, а саме: АДРЕСА_1 .

До своєї заяви позивачі додали фотокопії: ордера, сторінок паспорта ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Так, за результатами розгляду заяви позивачів відповідач листом від 30.12.2015 року №4613/5707 повідомив ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що відповідно до п.2.2 наказу МВС України №1077 від 22.11.2012 року для реєстрації місця проживання вони повинні подати до Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області: -письмову заяву про реєстрацію місця проживання; -документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; -документи, що підтверджують право на проживання в житлі; -військовий квиток або посвідчення про прописку (військовий облік); -свідоцтво про народження; -свідоцтво про одруження; -квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати.

Тож, оскільки до заяви від 17.12.2015 року позивачами не було додано обліково-послужної карти про військовий облік ОСОБА_2 , тому на усунення цього недоліку 25.01.2016 року ОСОБА_4 було надано відповідачу фотокопію такої, про що свідчить відмітка про отримання 26.01.2016 року документа Франківським районним відділом у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Проте, у подальшому, листом від 10.02.2016 року №4613/776 відповідач відмовив позивачам в оформленні реєстрації їх місця проживання з тих підстав, що відповідно до витягу з протоколу спільного засідання профкому та адміністрації ВАТ «ЛАЗ» від 17.07.2002 року, було підтверджено право на проживання на раніше наданих площах у гуртожитку АДРЕСА_4 , 916 лише гр. ОСОБА_4 , а в ордері №21 для вселення у житлове приміщення, виданому ВАТ «Львівський автобусний завод» від 22.07.2002 року вказано також одну особу ОСОБА_4 і жодної іншої інформації не зазначено про інших членів його сім`ї. Окрім того, відповідач у листі роз`яснив, що огляду на те, що члени сім`ї третьої особи (тобто позивачі) не внесені до документу, який є підставою на вселення громадян у гуртожиток, тому доцільним їм є звернутись за погодженням до ТзОВ «Львівавтокомплектація», яке є власником даного гуртожитку.

Не погоджуючись із діями відповідача стосовно відмови в оформленні реєстрації місця проживання, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав.

З цього приводу суд зазначає, що третя особа ОСОБА_4 отримав право на проживання в гуртожитку АДРЕСА_5 як працівник ВАЗ «Львівський автобусний завод», згідно спільного рішення профкому та адміністрації ВАТ «ЛАЗ» від 17.07.2002 року. Водночас, єдиною підставою для вселення ОСОБА_4 та його сім`ї на відповідну житлову площу (кім.№915, 916) відомчого гуртожитку по АДРЕСА_6 був ордер №21 від 22.07.2002 року.

Дійсно, як з`ясовано судом у процесі розгляду справи, сім`я Кутинських, яка складається із 4 осіб позивачів та третьої особи, проживає у житлових кімнатах АДРЕСА_7 з 2002 року у відомчому гуртожитку ВАТ «Львівський автобусний завод», який належить ТзОВ «Львівавтокомплектація», що підтверджується довідкою про склад сім`ї та жодним чином не спростовується відповідачем.

Під час розгляду справи позивачі зазначили, що вони як сім`я у гуртожитку проживають постійно з 2002 року, іншого житла для проживання не мають.

При цьому, підтвердженням фактичного постійного проживання за вказаною в позові адресою позивачів разом із третьою особою ОСОБА_4 , а разом у кількості 4 особи, та ведення спільного господарства є наявні у матеріалах справи копії рахунків-повідомлень про оплату за житлово-комунальні послуги.

У судовому засіданні судом також досліджено, що місце проживання позивача 3 ОСОБА_2 (який є сином третьої особи) у його паспортному документі не конкретизовано, а вказане в картці реєстрації особи, адресній картці лише: АДРЕСА_6 , тобто без зазначення номерів житлових кімнат - 915, 916, що є неповною інформацією про місце проживання останнього, а тому потребує відповідної конкретизації.

Окрім того, матеріалами справи стверджується і те, що позивачі 1 та 2 (які є відповідно дружиною і донькою третьої особи) станом на день розгляду справи зареєстровані у приміщенні відомчого гуртожитку ВАТ «ЛАЗ» за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, як пояснили у судовому засіданні позивачі, вказаний гуртожиток за рішенням власника перепрофільований в офісний бізнес-центр, тобто як цілісний майновий комплекс в нежитлові приміщення за іншим призначенням з 2012 року та знятий органами ДМС з реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла;

Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, і якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Разом з тим, статтею 6 Закону №1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

У взаємозв`язку із наведеним, слід зазначити, що процедура реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні деталізована у Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затв. наказом МВС від 22.11.2012 року №1077.

Пунктом 1.3 Порядку зазначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру: письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання. У разі реєстрації місця проживання у центрі договір оренди житлового приміщення може бути засвідчено адміністратором центру; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Аналіз досліджених судом документів, поданих позивачами для проведення реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 до Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області дає підстави стверджувати, що заяви від 17.12.2015 року й від 25.01.2016 року в повному обсязі відповідають вимогам, передбаченим законодавством та документи подані в повному обсязі.

У той же час, суд зауважує, що позивачі не отримали рішення щодо вирішення порушеного ними питання стосовно реєстрації місця проживання, також не отримали обґрунтованого рішення про відмову у реєстрації місця проживання з посиланням на вимоги закону й об`єктивні причини, які у відповідності до закону, слугували підставою для відмови у задоволенні їх вимог.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що головним зобов`язанням держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Таким чином, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні реєстрації місця проживання позивачів 1, 2 за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання та невнесення змін у паспортний документ позивача 3 про місце проживання, із огляду на встановлені вище обставини.

При цьому, суд, позитивно оцінюючи твердження позивачів, зазначає, що законодавство, зокрема, вищевказаний Порядок чітко визначає органи, уповноважені здійснювати реєстрацію громадян за місцем їх проживання і до таких органів підприємства, на балансі яких перебувають гуртожитки, не відносяться.

Реєстрація передбачає внесення до паспортного документа та адресно-довідкової картотеки, яку веде уповноважений орган відомостей про місце проживання фізичної особи (п.5 Порядку). Тож, таким положенням законодавець закріпив повноваження відповідних органів на реєстрацію фізичних осіб за місцем проживання. Тобто, жодне підприємство, яке має на своєму балансі відомчі гуртожитки не має повноважень стосовно реєстрації фізичних осіб.

Окрім того, Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 вказав, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрацією місця проживання є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Враховуючи, всі обставини справи, а також і те, що судовим розглядом об`єктивно не було встановлено визначених законом підстав для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання позивачів 1, 2, з огляду на те, що Конституція України гарантує, а Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає право кожного позивача на реєстрацію місця проживання за вказаною ним адресою, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення з приводу відмови позивачам у реєстрації місця проживання є протиправним. Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації місця проживання позивачів на підставі поданих ними документів.

Згідно зі статтею 92 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. При цьому, частина 2 статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.

Загалом, суд наголошує, що реєстрація місця проживання особи є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв`язок особи з державою, і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує право особи на користування житлом.

Реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння чи користування нерухомим майном, право на яке встановлюється у визначеному законодавством порядку.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачів відповідач суду не надав.

Із врахуванням викладеного та з огляду на необхідність поновлення порушених прав позивачів, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даному спорі судом не вирішується питання щодо розподілу судових витрат, оскільки від повернення судових витрат, сплачених у вигляді судового збору під час подання адміністративного позову позивачі у судовому засіданні відмовилися.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 128, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Франківського районного відділу у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у здійсненні реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним зняттям їх з реєстрації попереднього місця проживання та у невнесенні змін у паспортний документ ОСОБА_2 про місце проживання.

Зобов`язати Франківський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області здійснити реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Франківський районний відділ у м.Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області внести зміни у паспортний документ особи ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ) та проставити штамп реєстрації місця проживання із внесенням фактичних відомостей, а саме: АДРЕСА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 18 квітня 2016 року.