Справа № 803/376/16
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2016 року Справа № 803/376/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.

з участю представника відповідача Трофимчука Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області про стягнення одноразової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернувся з адміністративним позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області (далі - ТУ ДСА України в Волинській області) про стягнення одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі 21 315 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Указом Президента України від 14.02.2015 року № 83/2015 «Про переведення суддів» його переведено на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області. Позивач звернувся ТУ ДСА України в Волинській області із заявою про виплату одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість, однак йому було відмовлено з посиланням на необхідність домовленості і погодження сторін для виплати допомоги, а також на відсутність відповідного фінансування. Позивач вважає посилання відповідача незаконними, тому просить суд стягнути з відповідача одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі 21 315 грн.

Відповідач у поданому письмовому запереченні пред'явленні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у наказі голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2015 року № 13/02-04 «Про зарахування до штату судді ОСОБА_2» не зазначено про відшкодування позивачу витрат та компенсації у зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, передбачених статтею 120 Кодексу законів про працю України. Крім того, в кошторисі видатків на 2015 рік за КПКВ 0501040 «Здійснення правосуддя місцевими загальними судами» по КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» коштів не передбачено.

Позивач в судове засідання не прибув, проте у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 25.10.2013 року ОСОБА_2 працював на посаді судді Брянківського міського суду Луганської області.

Указом Президента України від 14.02.2015 року № 83/2015 «Про переведення суддів» позивача переведено у межах п'ятирічного строку на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Відповідно до довідки від 12.02.2015 року № 0764/000732 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2015 року № 13/02-04 «Про зарахування до штату судді ОСОБА_2» позивача зараховано в штат Луцького міськрайонного суду Волинської області на посаду судді з 04.03.2015 року.

Місячний посадовий оклад позивача на цей період становив 12 180,00 грн. (10 мінімальних заробітних плат).

23.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Волинській області про виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі місячного посадового окладу за новим місцем роботи.

Однак, ТУ ДСА України в Волинській області листом від 07.12.2015 року № 4971/04-27 року позивача було повідомлено про неможливість виплати одноразової допомоги, оскільки порядок переведення суддів до іншого суду визначений статтями 75, 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначеним Законом не передбачено виплати судді компенсації, пов'язаної з переведенням в інший суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці і гарантії для працівників, а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 120 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено гарантії і компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з переведенням, прийняттям або направленням на роботу в іншу місцевість.

Працівникам при переведенні їх на іншу роботу, коли це зв'язано з переїздом в іншу місцевість, виплачуються: вартість проїзду працівника і членів його сім'ї; витрати по перевезенню майна; добові за час перебування в дорозі; одноразова допомога на самого працівника і на кожного члена сім'ї, який переїжджає; заробітна плата за дні збору в дорогу і влаштування на новому місці проживання, але не більше шести днів, а також за час перебування в дорозі.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийомом їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються компенсації і надаються гарантії, зазначені в частині другій цієї статті, крім виплати одноразової допомоги, яка цим працівникам може бути виплачена за погодженням сторін.

Розміри компенсації, порядок їх виплати та надання гарантій особам, зазначеним у частинах другій і третій цієї статті, а також гарантії і компенсації особам при переїзді їх в іншу місцевість у зв'язку з направленням на роботу в порядку розподілу після закінчення учбового закладу, аспірантури, клінічної ординатури або в порядку організованого набору, встановлюються законодавством.

Загальні положення щодо видів компенсацій та механізму їх виплати встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.1998 року № 255 «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість» (далі - Постанова № 255).

Згідно із пунктом 1 Постанови № 255 працівникам у зв'язку з переведенням їх на іншу роботу, якщо це пов'язано з переїздом в іншу місцевість (в інший населений пункт), зокрема виплачуються одноразова допомога самому працівникові - в розмірі його місячного посадового окладу (тарифної ставки) за новим місцем роботи і кожному члену сім'ї, який переїжджає, - в розмірі 25 відсотків одноразової допомоги самого працівника.

До членів сім'ї працівника, на яких виплачується компенсація, належать чоловік, дружина, а також діти і батьки подружжя, які перебувають на їх утриманні і проживають разом з ними.

Працівникам, які переїжджають у зв'язку з прийняттям їх (за попередньою домовленістю) на роботу в іншу місцевість, виплачуються суми компенсації і надаються гарантії, передбачені підпунктами «а», «б», «в» і «д» цього пункту. Одноразова допомога цим працівникам може виплачуватися за погодженням сторін.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та враховуючи, що позивач переведений на роботу на посаду судді відповідно до Указу Президента України «Про переведення суддів», суд дійшов висновку щодо наявності підстав для виплати позивачу одноразової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірі його місячного посадового окладу за новим місцем роботи.

Крім того, матеріалами справи підтверджується те, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 та виховує неповнолітніх сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_5, які відповідно до довідок від 12.02.2015 року № 0764/000732, від 05.03.2015 року № 0764/000731 разом з позивачем переїхали на нове місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність також підстав для виплати одноразової допомоги за кожного члена сім'ї позивача в розмірі 25 відсотків його одноразової допомоги.

Відповідно до пункту 4 Постанови № 255 усі витрати на виплату сум компенсації несе те підприємство, установа або організація, до яких переводиться, направляється, або якими приймається працівник.

Частиною першою статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно із частиною першою статті 151 даного Закону територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань на відшкодування одноразової грошової допомоги як на підставу для відмови у її виплаті з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 17 вищезгаданого Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, відсутність коштів не може бути підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при переїзді на роботу в іншу місцевість.

Крім того, посилання відповідача на необхідність зазначення в наказі голови суду про відшкодування позивачу витрат та компенсації у зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість, на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ТУ ДСА України в Волинській області відмовлено у виплаті такої допомоги не з цих підстав, а обов'язковість погодження виплати допомоги між позивачем та судом, в якому він працює, не передбачена чинним законодавством.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, у даному випадку суд зазначає, що докази, надані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в адміністративному позові та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і у матеріалах справи, однак не були спростовані доводами відповідача,

Таким чином, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 68-72, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Кабінету міністрів України «Про гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Територіального управління державної судової адміністрації України в Волинській області на користь ОСОБА_2 одноразову допомогу при переїзді на роботу в іншу місцевість у розмірі 21 315 (двадцять одна тисяча триста п'ятнадцять) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 20 квітня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Дмитрук