Справа № 2а/2514/112/12
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2016 р. м. Київ К/9991/64804/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що 01 грудня 2011 року подав відповідачу заяву про примусове виконання виконавчого листа, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував, натомість 18 червня 2012 року отримав постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Закінчення виконавчого провадження є незаконним, оскільки державний виконавець не здійснив заходів необхідних для своєчасного і повного виконання виконавчого документа у спосіб та в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 31 травня 2012 року про закінчення виконавчого провадження, визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області щодо не вжиття всіх передбачених законом заходів щодо виконання постанови суду.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, відповідач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2011 року зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_4 у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, встановленого статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та провести відповідні виплати у відповідності до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплаченої суми за 2011 рік.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 31 травня 2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-5392. Зазначено, що рішення суду боржником виконано частково, а саме проведено перерахунок необхідної виплати, застосувати штрафні санкції, передбачені статтями 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» неможливо, оскільки рішення суду боржник не виконує у зв'язку із незалежними від нього обставинами (відсутні кошти на рахунках для даного виду виплат), а рішення суду виконати без участі боржника не можливо.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державним виконавцем вчинені не всі можливі дії, що спрямовані на примусове виконання рішення суду, не перевірено наявність відкритих рахунків боржника на які можливо звернути стягнення та залишків на них, не встановлено наявність чи відсутність коштів на рахунках боржника за відповідними кодами бюджетної кваліфікації, не наведено доказів чи посилань на документи, які б підтвердили факт за яким неможливо виконати постанову суду. Постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Такими органами державної виконавчої служби відповідно до статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі у розгляді адміністративної справи як відповідачів.

Відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області, до якого звернувся позивач з позовними вимогами, не є органом державної виконавчої служби в розумінні Закону України «Про державну виконавчу службу», тобто даний адміністративний позов подано до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, не вирішив питання про заміну первинного відповідача на належного, перелік, яких визначено статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», що призвело до процесуальних порушень, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення міськрайонного суду, на дану правову помилку не звернув увагу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2012 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: