Справа № 822/6264/15
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/6264/15

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

14 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Кучерявої Тетяни Петрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про визнання незаконним, скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Державної фіскальної служби України, про визнання незаконним, скасування наказу та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримала апеляційну скаргу і просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

ОСОБА_2 в період з 11.08.2011 року по 12.11.2013 року працював на посаді директора Центру підвищення кваліфікації, перепідготовки працівників та кінології Держмитслужби, з 13.11.2013 року по 06.04.2015 року--на посаді директора Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Міндоходів (далі Департамент СПКЗ Міндоходів), а з 07.04.2015 року його переведено на посаду директора Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС (далі Департамент СПКЗ ДФС).

На виконання п. 3 Витягу з протоколу №100 засідання Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 року, спільною робочою групою з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства України з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України проведено перевірку виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України від 16.09.2014 року №1682 VII "Про очищення влади" та постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року, із змінами і доповненнями від 28.03.2015 року, яка тривала в період з 29.09.2015 року по 08.10.2015 року.

Відповідно до Звіту від 21.10.2015 року про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України "Про очищення влади", робочою групою зроблено висновок про порушення в роботі керівництва ДФС України щодо неналежної організації роботи в частині виконання вимог Закону, зокрема: незастосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" до ОСОБА_2 Також робочою групою надано голові ДФС України пропозиції невідкладно вжити заходів щодо звільнення з посад осіб, до яких застосовується заборона, передбачена ч.3 ст.1 вищезазначеного Закону та проінформувати Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад.

Наказом голови Державної фіскальної служби України Насірова Р.М. від 26.10.2015 року №3414-0, ОСОБА_2 було звільнено 02 листопада 2015 року з займаної посади з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

На підставі зазначеного вище наказу ОСОБА_2 внесено до єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, дійшов висновку про безпідставність застосування відповідачем до позивача заброни передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади", оскільки посада з якої він звільнений не підпадає під дію вищезазначеного Закону.

Колегія суддів погоджується таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Положенням статті 43 Конституції України, закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року № 1682-VII, який набрав чинності 16.10.2014 року (далі Закон № 1682-VII) визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1682-VII, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_6, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина 2 статті 1 Закону № 1682-VII).

Згідно з частиною 3 статті 1 Закону № 1682-VII, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Частиною 5 статті 1 Закону № 1682-VII встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою або четвертою цієї статті, може застосовуватися до особи лише один раз.

Статтею 2 Закону № 1682-VII, передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю в Україні трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Статтею 3 Закону № 1682-VII встановлені критерії здійснення очищення влади (люстрації).

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року - керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 в період з 11.08.2011 року по 12.11.2013 року працював на посаді директора Хмельницького Центру підвищення кваліфікації, перепідготовки працівників та кінології Держмитслужби.

Згідно п.п.1.2 Статуту Хмельницького Центру підвищення кваліфікації, перепідготовки працівників та кінології Держмитслужби (далі Центр) від 24.11.1997 року, затвердженого Головою державної митної служби України, Центр є закладом післядипломної освіти, що заснований на загальнодержавній власності, підпорядкований Державній митній службі України, як спеціалізована митна організація, яка здійснює навчальну, наукову та організаційно-методичну роботу по підвищенню кваліфікації і перепідготовці працвників митних органів.

Таким чином, зважаючи на те, що Хмельницький Центр підвищення кваліфікації, перепідготовки працівників та кінології Держмитслужби є освітнім закладом, основними завданнями та функціями якого є підвищення кваліфікації та перепідготовка фахівців митних справ і до повноважень директора вказаного навчального закладу не входить управління державними справами то позивач не відноситься до кола осіб, до яких встановлена заборона, передбачена частиною 1 статті 3 Закону № 1682-VII.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 3 Закону № 1682-VII, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Згідно пункту 2 статті 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх утворення).

Відповідно до пункту 3 Типового положення "Про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 р. N 563, завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з 13.11.2013 року по 06.04.2015 року перебував на посаді директора Департаменту СПКЗ Міндоходів, а з 07.04.2015 року його переведено на посаду директора Департаменту СПКЗ ДФС.

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Міндоходів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.05.13 за №133, Департамент спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Міністерства доходів і зборів України (далі Департамент) утворений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 229 «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів».

Департамент є територіальним органом Міністерства доходів і зборів України та як спеціалізований митний орган з питань підвищення кваліфікації фахівців та кінологічного забезпечення входить до структури Міндоходів.

Отже, хоча Департамент СПКЗ Міндоходів і є територіальним органом державної влади, проте на директрора Департаменту дія пункту 4 частини 2 статті 3 Закону № 1682-VII не розповсюджується, оскільки він був створений як спеціалізований орган на відміну від юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства доходів і зборів згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 229 "Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів", і виконує свої функції на всій митній території України, а не на одній чи декількох адміністративно-територіальних одиницях.

Крім того, дія частини 3 статті 1 Закону № 1682-VII, застосовується до кола осіб, які обіймали посади перераховані в пунктах 1-13 частини 2 статті 2 цього Закону у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року.

Як встановлено з матеріалів справи Департамент СПКЗ ДФС утворений в результаті реорганізації Департаменту СПКЗ Міндоходів.

Відповідно до пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 р. N 1074 " Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов'язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 в період з 14.11.2013 року по квітень 2014 року Департамент СПКЗ Міндоходів перебував на стадії реорганізації, ним здійснювались тільки організаційні заходи щодо підготовки до початку діяльності, а тому повноваженнями щодо формування та реалізації державної митної політики, що є однією із умов люстрації він не займався.

Як вбачається з довідки про заповнення вакантних посад в Департаменті спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Міндоходів в період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, виданої завідувачем сектору персоналу Департаменту СПКЗ ДФС, штатна чисельність працівників Департаменту має складати 76 осіб, станом на листопад 2013 року кількість працівників Департаменту складала -1 особа, що є 1% від штаної чисельності, а станом на 22.02.2014 року--11 осіб, що складає 14% від штатної чисельності.

При цьому, в Центрі підвищення кваліфікації, перепідготовки працівників та кінології Держмитслужби, який ліквідовувався, станом на 22.02.2014 року працювало 52 особи, що становить 62,6% від штатної чисельності.

Таким чином, враховуючи штатну чисельність працівників Департаменту СПКЗ Міндоходів в період з листопада 2013 року по 22.02.2014 року, суд вважає, що вищезазначений орган державної влади до заповненням 30 відсотків вакансій не міг забезпечити виконання своїх функцій, а відтак позивач в цей період не міг здійснювати поваженням щодо формування та реалізації державної митної політики.

Крім того, відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів; інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.

Таким чином, у разі застосування до особи заборони зазначеної в частині 3 статті 1 Закону № 1682-VII, на основі критеріїв, визначених частиною 1 статті 3 цього Закону, така особа повинна була бути звільнена відповідно до підпункту 1 пункту 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону № 1682-VII протягом десяти днів з дня набрання чинності Законом. Тобто, вказані норми щодо строків та критеріїв звільнення, носять імперативний характер.

Як встановлено судом першої інстанції, у 2015 році ОСОБА_2 пройшов спеціальну перевірку передбачену Законом № 1682-VII, за результатами якої, жодних обмежень або застережень щодо можливості займати посаду державного службовця органами, уповноваженими на проведення спеціальної перевірки встановлено не було.

Згідно висновку Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Хмельницькій області в поданій ОСОБА_2 декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік майно, доходи та витрати, набуті за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", відповідає наявній в податкового органу інформації про доходи, отримані позивачем із законних джерел.

Відповідно до наказу голови Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 року №3414-0, ОСОБА_2 було звільнено 02 листопада 2015 року з займаної посади з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

Таким чином, відповідачем відносно позивача не були застосовані норми Закону № 1682-VII та не дотримано вказаного терміну, визначеного цим Законом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до вищезазначеного наказу, підставою для звільнення позивача зазначено: пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, Закон України «Про очищення влади», звіт про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015 року, пункт 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Мінівстрів України від 21 жовтня 2015 року.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ні Законом № 1682-VII ні іншим підзаконним нормативно-правововим актом, прийнятим на його виконання, не передбачені в якості правової підстави для звільнення вказані акти.

Відповідно до пункту 18 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні позивачу не було забезпечено жодних гарантій встановлених законом, не було надано можливості захистити свої права, Державною фіскальною службою України при винесені оскаржуваного наказу не дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно заборони звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади». У випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Оскільки спеціальним законодавством, яке визначає порядок звільнення у порядку Закону України «Про очищення влади», не встановлено обмежень щодо звільнення з посади, то твердження позивача про неправомірність його звільнення під час амбулаторного лікування слід вважати хибними.

Статтями 2 та 51 КЗпП України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного наказу про звільнення позивача та наявність підстав для поновлення його на роботі.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи колегія суддів вважає, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин суд апеляційної інстанції не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 198, статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 квітня 2016 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.