Справа № 810/2001/14
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2001/14 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Межевича М.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління Держземагенства в м. Ірпені Київської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконною бездіяльність і зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з адміністративним позовом до Управління Держземагенства в м. Ірпені Київської області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконною бездіяльність і зобов`язання вчинити дії.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою вимоги позивачів задовольнити.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення,а постанову суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи позивачі успадкували в рівних частках по 1/2 земельну ділянку площею 0,2000 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 07.08.2004 № 1-2791.

Позивачами прийнято рішення розділити земельну ділянку площею 0,2000 га та виділити їх частки земельних ділянок в натурі, а саме:

- ОСОБА_2, відповідно до Державного Акта на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_1 належить земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- ОСОБА_3, відповідно до Державного Акта на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_3 належить земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер НОМЕР_4, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Земельна ділянка площею 0,1100 га за адресою АДРЕСА_1, яка межує із земельною ділянкою позивача ОСОБА_2 передана у приватну власність ОСОБА_4 для будівництва, обслуговування житлових будинків та господарських споруд.

По межі вище зазначених земельних ділянок існував дерев'яний паркан, у 1999 - 2001 роках проводилась приватизація, яка і визначила межу між двома ділянками.

У травні 2013 року на замовлення ОСОБА_6, ПП «Геополісся» виконано проектно-вишукувальні роботи по винесенню меж однієї із земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1, в ході яких з'ясувалось, що межа між земельними ділянками, по якій розпочато встановлення нового паркану орієнтовно заступає на 1 м 20 см..

З метою встановлення невідповідності меж земельних ділянок, встановлених документами на землю 1999-2001 років, позивачі у лютому 2014 року звернулись до ПП"ГЕОС" для виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, з яких вбачається, що дерев'яний паркан, та частково збудований на його місці новий паркан проходить рівно по границі державного акта на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_4 від 07.02.2001 року № 706.

У зв'язку з викладеним, позивачі звернулись до Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області та Держземагенства України.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у м. Ірпені Київської області від 23.12.2013 року № 01-06/355 та листа Державного агентства земельних ресурсів України від 26.12.2013 року № КО-3725-1922/6-13 повідомлено позивачів, що зміщення координат зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_8, відповідно до даних Національної кадастрової системи не відбулось та відомості щодо накладення земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відсутні. (том І, а.с.45, 46).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного, що змінюються.

Статтею 5 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Статтею 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Зміна вимог державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам.

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про державний земельний кадастр» включаються такі відомості про землі в межах території адміністративно - територіальних одиниць(Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах): а) найменування адміністративно-територіальної одиниці; б) опис меж адміністративно-територіальної одиниці; в) площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; г) повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; ґ) інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; д) відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці: назва, код (номер), межі категорії земель; опис меж; площа; інформація про документи, на підставі яких встановлено категорію земель; е) відомості про угіддя адміністративно-територіальної одиниці: назва, код (номер); контури угідь; площа; інформація про документи, на підставі яких визначено угіддя; інформація про якісні характеристики угідь; є) відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; ж) відомості про бонітування ґрунтів адміністративно-територіальної одиниці.

Відомості Державного земельного кадастру, відповідно до статті 20 Закону України «Про державний земельний кадастр», є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

У ході здійснення центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів ведення Державного земельного кадастру утворюється інформація про відповідну земельну ділянку, її місцезнаходження, площу, обмеження у використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земельної ділянки, її оцінку.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід'ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 25.02.1994 року № 4038-ХІІ «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до пункту 6 розділу II Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Мін'юсту від 08.10.1998 року № 53/5 (в редакції наказу Мін'юсту від 26.12.2012 року № 1950/5), питання у сфері землеустрою, науково-дослідними установами судових експертиз Мін'юсту вирішуються при проведенні земельно-технічної експертизи, у зв'язку з цим по поставлених питаннях проведена земельно-технічна експертиза.

Відповідно до Висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24.09.2015 року № 6873/15-41/15669/15-41 (далі - Висновок експерта), межі земельних ділянок, які були встановлені координатами поворотних точок ліній і дирекційних кутів, що містяться в технічних документаціях 1999 року, 2003 року, 2004 року, відповідають межам, що зазначені в державних актах на право власності, які зареєстровані в Книзі записів державної реєстрації актів на право власності та на право постійного користування землею.

Крім того, експертом у висновку зазначено, що накладення земельних ділянок по АДРЕСА_2 згідно з технічною документацією 1999 року, 2003 року, 2004 року, 2010 року і АДРЕСА_1, згідно з технічною документацією 2000 року, 2005 року в частині координат поворотних точок, ліній та дирекційних кутів відсутнє.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1 та 4 ст. 70 ст. Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача про відсутність порушених прав та законних інтересів позивачів.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 не є обґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено 21.04.2016 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.