Справа № 823/234/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року справа № 823/234/16

м. Черкаси

11 год. 11 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1.,

представника відповідача - Татарчук Н.М.,

представника ПП "Землемір" - Александрова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області Татарчук Наталії Миколаївни, треті особи Золотоніська міська рада Черкаської області, ОСОБА_4, приватне підприємство "Землемір" про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулася ОСОБА_1, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області Татарчук Наталії Миколаївни № РВ -015 від 26.10.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Золотоніському районі Черкаської області Татарчук Н.М. № РВ-015 від 26.10.2015 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за заявою позивача ОСОБА_1 про реєстрацію земельної ділянки від 26.10.2015. Державний кадастровий реєстратор Татарчук Н.М. вважає, що технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1, розроблено з порушенням ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр». Тобто, відповідач Татарчук Н.М. вважає, що акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 02.04.2015 який є невід'ємною частиною технічної документації із землеустрою, складено з порушенням законодавства тому, що суміжний землекористувач ОСОБА_4 відмовився його підписати через незгоду з встановленою межею. Позивач вважає, що державним кадастровим реєстратором Татарчук Н.М. при вирішенні питання щодо присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, якою користується ОСОБА_1, ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр» застосовано неправомірно, а отже, рішенням реєстратора № PB - 015 від 26.102015 відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України позивача ОСОБА_1 неправомірно обмежено у праві власності на жилий будинок, який знаходиться на цій земельній ділянці (будинок не може бути відчужений, куплений, проданий, подарований, обміняний).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових пояснення по справі.

Відповідач вирішення позовної заяви поклав на розсуд суду.

Представник третьої особи ПП "Землемір" щодо задоволення адміністративного позову не заперечував та просив його задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Золотоніської міської ради від 01.07.2014 № 39-49/VI надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, площею 01га.

18.05.2015 на підставі договору підряду № 280 від 21.11.2014 ПП «Землемір» здійснено розробку землевпорядної технічної документації та у відповідності до акта прийому-передачі останню передано позивачу.

В подальшому 26.10.2015 ОСОБА_1 звернулася до державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Золотоніському районі з заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, 26.10.2015 рішенням № РВ - 015 державним кадастровим реєстратором управління Держземагентства у Золотоніському районі у відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з таких підстав - невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: п. 110 - оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки. Згідно вимог п. 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру від 17 жовтня 2012 № 1051, ст. 22 ЗУ «Про ДЗК» подані документи повинні відповідати законодавству. Також ст. 22 ЗУ «Про ДЗК» визначено, що документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. п. 28. інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)та їх закріплення межовими знаками визначає, що складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж є акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2). Згідно форми даного Акту, він повинен містити інформацію про наявність претензій до існуючих меж в суміжних землевласників (землекористувачів) та їх підписи. Наявні в документації, два акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 02.04.2015 року не відповідають одне одному. Крім того, в одному акті відсутній підпис суміжного землекористувача (ОСОБА_4)., а в іншому - відсутній підпис та печатка суміжного землевласника Золотоніської.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулює ЗУ «Про державний земельний кадастр» № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI ).

У відповідності до ч. 1 Закону № 3613-VI державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 9 Закону № 3613-VI встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно ст. 5 Закону № 3613-VI, в редакції на час прийняття рішення, внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству (ст. 22 Закону № 3613-VI).

Дана норма Закону також кореспондується з п. 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051, в редакції чинній на момент прийняття рішення (далі - Порядок № 1051), документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру, позивачем, до державного кадастрового реєстратора, подано відповідну заяву із додаванням документів, визначених законодавством (п. 110 Порядку).

Пунктом 111 Порядку визначено, що в разі невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку (в тому числі документації із землеустрою), вимогам законодавства, Державний кадастровий реєстратор, приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки.

Згідно акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який є обов'язковою складовою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ст. 55 ЗУ «Про землеустрій»), в документації із землеустрою наявний в 2-х екземплярах (а.с. 10-11).

Один з них містить приписку від руки навпроти прізвища ОСОБА_4: «Встановленой межі не згоден» та підпис. В той же час в п. 3 зазначеного Акту визначено: «Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 претензій до існуючих меж не заявлено». Крім того, на даному акті відсутній підпис іншого суміжного землекористувача, ОСОБА_7

Інший Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання також містить приписку від руки навпроти прізвища ОСОБА_4: «З встановленою межею не згідний, від підписання даного акту відмовився». Та в п. 3 після переліку власників/користувачів земельних ділянок щодо не заявлення претензій до існуючих меж. Але даний акт має підписи ОСОБА_8 та підпис і печатка Золотоніської міської ради.

Тобто, в поданій документації наявні 2 акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання за однією датою та щодо однієї й тієї ж земельної ділянки, які по змісту різні, але обидва мають приписки від руки про непогодження межі суміжним землекористувачем, в той же час як і містять відомості про незаявлення претензій до існуючих меж суміжними власниками/землекористувачами.

Згідно інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція) визначає, обов'язок розробника щодо здійснення збору та аналізу відомостей про наявність спору щодо меж земельних ділянок.

Також п. 2.8 Інструкції визначає, що Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, крім іншого план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки.

Стаття 198 Земельного кодексу України встановлює, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які серед іншого включають погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Документи, які наявні в документації із землеустрою, свідчать про не проведення погодження меж земельної ділянки (всупереч ст. 198 Земельного кодексу України, п. 2.4 та п. 2.8 Інструкції).

Таким чином, відповідно, документи подані для реєстрації земельної ділянки, а саме акти прийомки-передачі на зберігання межових знаків, всупереч вимогам ст. 22 Закону та п. 67 Порядку, містять дописки, а тому рішення про відмову у реєстрації земельної ділянки є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи є необґрунтованими, а вимоги такими, що не належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94, 159 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 21.04.2016