Справа № 804/1315/16
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 р. Справа № 804/1315/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
при секретаріТатаренко Ю.В.
представника позивача представника відповідачаОСОБА_3 Ткаченко Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Ліквідаційної комісії Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії, -
04 березня 2016 року ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 року про звільнення з 06 листопада 2015 року майора міліції ОСОБА_5 старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого, відділу Павлоградського міського відділу в запас Збройних сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI закону України "Про Національну поліцію"; Поновити майора міліції ОСОБА_5 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Павлоградського міського відділу ГУМВС України у Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року; зобов'язати ГУ МВС України в Дніпропетровській області в установленому законодавством порядку внести зміни до трудової книжки ОСОБА_5 в частині скасування запису №2 трудової книжки щодо її звільнення; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Павлоградського міського відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач неправомірно наказом №485 о/с від 06.11.2015 звільнив позивача у запас Збройних Сил за п.64 «г» (через скорочення штатів). Таке звільнення позивач вважає протиправним, оскільки за змістом пунктів 10 та 11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» звільнення з роботи працівників міліції через скорочення штатів можливе лише при відмові від проходження служби в поліції. Позивач стверджує, що не відмовлявся від проходження служби у поліції. Водночас, при звільненні з роботи через скорочення штатів відповідачем не було надано можливості подальшого проходження служби в поліції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2016 року призначено розгляд питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду в адміністративній справі №804/1315/16.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року замінено Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на належного відповідача - Ліквідаційну комісію Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року ОСОБА_5 поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача надав до суду письмові заперечення в обґрунтування яких зазначив, що у визначений пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» порядку позивач був повідомлений про наступне звільнення, разом з тим, впродовж трьохмісячного терміну з дня опублікування Закону України «Про національну поліцію» не подав будь-яких заяв, клопотань, рапортів про бажання працювати у поліції, як то передбачено пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Тому, враховуючи, що від позивача не надходило рапорту про його звільнення у зв'язку з переведенням на роботу в інше міністерство, центральні органи виконавчої влади, установи, організації,станом на 06.11.2015 у відповідача біли відсутні підстави для звільнення ОСОБА_5 за п.64»з» (зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) та інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення. Отже, на думку відповідача, ним правомірно винесено наказ №485 о/с від 06.11.2015 про звільнення позивача на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.08.1995 ОСОБА_5 перебувала на службі в органах внутрішніх справ України відповідно до наказу ГУ МВС України у Дніпропетровській області № 32 о/с від 14.07.1995.
З 16.11.2012 позивач на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У зв'язку із знаходженням дочки ОСОБА_7 на диспансерному обліку, остання потребує домашнього догляду (копія медичної довідки №160 міститься в матеріалах справи). З 07.08.2015 позивач на підставі наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 11.08.2015 року №336 о/с перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення неї чотирирічного віку до 07.08.2016.
06.11.2015 наказом № 485 о/с ГУ МВС України у Дніпропетровській області позивача майора міліції ОСОБА_5 старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Павлоградського міського відділу було звільнено в запас Збройних сил за п.64 "г" (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI закону України "Про Національну поліцію".
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернулась до суду.
Спірні відносини врегульовані Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIІI (далі також - Закон № 580-VІІІ), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), Кодексом законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII.
При цьому застосовуючи до спірних правовідносин норми згаданих нормативно-правових актів суд виходить з того, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Суд зазначає, що 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до підпункту першого пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України газеті «Голос України» № 141-142 від 6 серпня 2015 року. Таким чином, 7 серпня 2015 року є датою набрання чинності пунктами 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», а з 7 листопада 2015 року закон набрав чинності в цілому.
У зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.
Пунктом 7 XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ Кабінету Міністрів України доручено в місячний строк забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів, забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №641 «Про утворення Національної поліції України» утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.
16 вересня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було утворено Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області та постановлено ліквідувати територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, зокрема ті, що діяли на території Дніпропетровської області, у тому числі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України. Згідно з Переліком змін у штатах МВС, що є додатком до цього наказу, всі штати ГУ МВС України в Дніпропетровській області скасовані, а всі посади - скорочені.
Згідно з пунктом 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Відповідно до пункту 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Пунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного наказу) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Таким чином, сукупністю умов, з якими зазначені норми Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та Положення №114 пов'язують можливість звільнення працівника міліції зі служби через скорочення штатів є: відмова працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне звільнення; відсутність можливості подальшого використання працівника міліції на службі.
Суд звертає увагу на той факт, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, щодо прийняття її на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за її згодою чи проходження останньою конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, як то визначено вимогами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», а тому у ГУМВС станом на 06.11.2015 були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_5 за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу ) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення (довідки містяться в матеріалах справи).
В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось представником позивача, жодних рапортів чи заяв про прийняття на службу до Національної поліції України у встановлений законодавцем тримісячний термін, ОСОБА_5 не подавалось.
Суд вважає твердження позивача щодо наявності в неї переважного права на залишення на роботі та безпідставного не застосування обмежень щодо її звільнення у зв'язку з тим, що вона є багатодітною матір'ю та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 170), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини - інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.
Таким чином, у зв'язку з тим, що відбулася повна ліквідація ГУМВС, Павлоградського МВ ГУМВС та скорочено всі штати ГУ МВС, посилання ОСОБА_5 на зазначені обмеження є безпідставними.
Також, з наведеної норми ч. 3 ст.184 КЗП України вбачається, що працевлаштування вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда не може бути покладений на ГУМВС, оскільки порядок працевлаштування зазначеної категорії працівників у разі повної ліквідації державного органу виконавчої влади (міліції) без переходу прав та обов'язків іншим юридичним особам не врегульований нормами чинного законодавства.
Також, суд звертає увагу на те, що на час звільнення у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення ОСОБА_5 була працівником міліції. Вимогами Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» не містить обов'язку про автоматичне переведення працівників, в тому числі багатодітних матерів та матерів, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку, на службу до органів і підрозділів Національної поліції України.
Суд зазначає, що керівництвом ГУ МВС, враховуючи повну ліквідацію державного органу виконавчої влади (міліції), із скасуванням, на законодавчому рівні, спеціальних нормативно правових актів, якими був врегульований порядок проходження служби в міліції, не мало можливості працевлаштування ОСОБА_5, а саме вирішити питання щодо продовження служби позивачем в органах внутрішніх справ України зі збереженням спеціального звання міліції, правового статусу та гарантій соціального захисту раніше передбачених Законом України «Про міліцію», який втратив чинність.
Відповідно п. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.
Суд наголошує на тому, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону України «Про Національну поліцію» не є обов'язком роботодавця. Як вже було зазначено ГУМВС та Павлоградський МВ ГУМВС ліквідуються шляхом повної ліквідації беї переходу прав та обов'язків іншим юридичним особам (правонаступництво).
Згідно статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом частини 1статті 69 та частини 1 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідача, та останнім доведено суду обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, суд дійшов висновку що вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Ліквідаційної комісії Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 11.04.2016 р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді Н.В. Захарчук-Борисенко Н.В. Захарчук-Борисенко В.В.Кухар