Справа № 826/26963/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

За позовом

Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до

Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві

про

визнання протиправною та скасування постанови у ВП

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі – позивач або ПАТ «Укртрансгаз») з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві (далі – відповідач або ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві) про визнання протиправною та скасування постанови від 02.12.2015 року у виконавчому провадженні № 44213701 про накладення штрафу на ПАТ «Укртрансгаз» у розмірі 1360,00 грн. за невиконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.05.2014 року у справі № 6/521.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідачем, до завершення строку виконання вимоги, не з’ясувавши причини невиконання рішення суду, прийнята протиправна постанова про накладення на позивача штрафу за невиконання судового наказу, яка підлягає скасуванню.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити в його задоволенні, вважаючи спірну постанову законною, прийнятою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством.

Керуючись частиною 4 статті 122, частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за клопотанням представника позивача та враховуючи неприбуття у судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

За результатами розгляду заяви про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.05.2014 року № 6/521 про зобов’язання ПАТ «Укртрансгаз» виконати заявку ПАТ «Укрнафта» від 25.10.2010 року № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення ПАТ «Укртрансгаз» відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його ПАТ «Укрнафта» з оформленням актів приймання-передачі загальним обсягом 2 061 805,134 тис.куб.м., відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2014 року (ВП №44213701) з наданням позивачу строку добровільного виконання зазначеного наказу до 05.08.2014 року включно.

У межах вказаного виконавчого провадження відповідачем, у зв’язку з тим, що боржником станом на 24.09.2015 року не подано документального підтвердження виконання рішення суду, було винесено постанову про накладення штрафу від 24.09.2015 року, якою на позивача як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Враховуючи невиконання позивачем рішення суду, відповідачем була оформлена вимога державного виконавця від 24.09.2015 року № 59/3, якою від позивача вимагалося виконати наказ Господарського суду м. Києва від 27.05.2014 року № 6/521 у передбачений ним спосіб у строк до 02.10.2015 року, яку позивач отримав 30.09.2015 року.

Враховуючи неподання позивачем станом на 16.11.2015 року документального підтвердження виконання рішення суду, відповідачем 16.11.2015 року була оформлена повторна вимога державного виконавця від 16.11.2015 року № 59/3, якою від позивача вимагалося виконати наказ Господарського суду м. Києва від 27.05.2014 року № 6/521 у передбачений ним спосіб та у триденний строк з моменту її отримання надати до відділу документальне підтвердження виконання рішення суду, яку позивач отримав 18.11.2015 року.

У зв’язку з неподанням позивачем станом на 02.12.2015 року документального підтвердження виконання рішення суду, відповідачем винесено спірну постанову про накладення штрафу від 02.12.2015 року ВП № 44213701, якою на позивача як боржника у виконавчому провадженні, накладено штраф у розмірі 1360,00 грн.

Також, відповідачем скеровано до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві подання від 02.12.2015 року № 59/32 про притягнення посадових осіб ПАТ «Укртрансгаз» до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню № 44213701.

Вважаючи постанову відповідача про накладення штрафу від 02.12.2015 року ВП № 44213701 протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про її скасування.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини 1 статті 6 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 75 Закону, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Так, згідно частини 1 статті 89 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене вбачається, що державний виконавець у разі не виконання боржником рішення у встановлений для його добровільного виконання строк та за відсутності поважних причин невиконання останнього, наділений правом накласти штраф на боржника у встановленому приписами статті 89 Закону розмірі.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов, що є предметом розгляду, позивач наголошував на наявність у нього поважних причин невиконання судового рішення, зокрема, його незрозумілість.

В той же час, суд вважає, що незрозумілість судового рішення, не є поважною причиною його невиконання. Будь-яких інших доводів та доказів на підтвердження поважності причин невиконання судового рішення позивачем суду не наведено та не подано.

Відповідно частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідача про накладення штрафу від 02.12.2015 року у виконавчому провадженні № 44213701, виходячи із заявленого предмету та підстав позову, є правомірною, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб’єктом владних повноважень, належним чином виконаний обов’язок щодо доказування правомірності прийнятої ним спірної постанови з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій