Справа № 815/6961/15
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2016-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6961/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: Танцюри К.О., Самойлюк Г.П., Харченко Ю.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про визнання противоправними дій Департаменту Патрульної поліції по реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ОСОБА_1 накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції, визнання противоправним та скасування наказу начальника Департаменту Патрульної поліції №7 о/с від 24.11.2015р. в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції, визнання противоправним та скасування наказу начальника Департаменту Патрульної поліції №11 від 24.11.2015р. в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції, зобов'язання Департаменту Патрульної поліції скасувати запис про звільнення зі служби в органах поліції зроблений у трудовій книжці ОСОБА_1 під №14 від 24.11.2015р., зобов'язання Департаменту Патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції, стягнення з Департаменту Патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах Національної поліції України на посаді поліцейського роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції. До служби ставився відповідально, порушень не допускав. 24.11.2015р. Департаментом патрульної поліції від видано наказ №7о/с про звільнення ОСОБА_1 за п.п.6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015р. №11. З наказом №7о/с позивача було ознайомлено 26.11.2015р., з наказом №11 від 24.11.2015р. його ознайомлено не було він його не бачив. Позивач зазначив, що з прийнятими наказами про звільнення не погоджується і вважає, що на момент його звільнення не існувало правових підстав для їх прийняття. Крім того, позивач вважав, що прийнятя оскаржуваного наказу №7о/с від 24.11.2015р. начальником Департаменту патрульної поліції Жуковим Є.О. єнезаконним у зв'язку з відсутністю у нього таких повноважень.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у адміністративному позові та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у запереченні на адміністративний позов від 20.01.2016р., зазначивши що Департамент патрульної поліції діє на підставі Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 18.11.2015 №96. Також, представник Департаменту патрульної поліції зазначала, що законом не затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції. Разом з тим, п. 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» надано право до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом застосовувати акти законодавства в частині, що не суперечать йому, у звязку з чим позивача було притягнено до дисциплінарної відповідальності в порядку та за умов визначених Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, в частині, що не суперечить Закону України «Про Національну поліцію». Представником відповідача зазачено, що на підставі п.п. 4, 14 п. 7 розділу IV Положення до повноважень керівника Департаменту патрульної поліції належить право призначення та звільнення осіб молодшого, середнього та вищого складу поліції, працівників, робітників та державних службовців патрульної поліції, що спростовує твердження позивача, що наказ про його звільнення був виданий за відсутності на те повноважень у керівника Департаменту патрульної поліції.

Представник відповідача Національної поліції України повідомлявся про день та час слуханя справи, проте у судове засідання не з'явився. Згідно наданих до суду письмових заперечень від 12.01.2016р. заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1., зазначивши, що Департамент патрульної поліції діє на підставі Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №96 від 18.11.2015р. є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції та юридичною особою публічного права і саме до повноважень керівника Департамент патрульної поліції належить призначення та звільнення осіб, що проходять службу в поліції. Також, представник Національної поліції України зазначала, що законом не затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції. Однак, п. 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» надано право до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом застосовувати акти законодавства в частині, що не суперечать йому, тому позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку та за умов визначених Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, в частині, що не суперечить Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнятий на службу в органи поліції на підставі наказу Національної поліції України №116 о/с від 07.11.2015р., про що свідчить запис у трудові книжці НОМЕР_1 (а.с.11).

Як вбачається з послужного списку позивача ОСОБА_1, відповідно до п.9 та п.12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», 07.11.2015р. призначено поліцейським роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції(а.с. 74-79).

Наказом начальника Департамету патрульної поліції Жуковим Є.О. №7о/с від 24.11.2015р., відповідно до п. 1 Закону України «Про Національну поліцію», за п.п. 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції ) ст.77, звільнено зі служби рядового поліції ОСОБА_1 поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції (а.с.82).

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015р.

№580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч.1,2 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського та професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

Як вбачається з оскаржуваного наказу начальника Департамету патрульної поліції Жукова Є.О. від 24.11.2015р. №7о/с, яким звільнено ОСОБА_1 з посади, підставою для прийняття такого наказу став наказ Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015р. №11 щодо накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції.

При цьому, на час прийняття зазначених наказів Дисциплінарний статут Національної поліції не було затверджено, тобто наказ №7о/с від 24.11.2015р. прийнято відповідачем на підставі неіснуючого нормативно - правового акту.

Відповідно до п.4 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006р., який є чинним на час прийняття оскаржуваних наказів та розгяду справи у суді та відповідно до п.4 Розділу XI Закону України «Про національну поліцію» розповсюджую свою дію на поліцейських, цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна - дотримання особами рядового та начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

Згідно наведених вище правових норм ч.1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію України», ст.1, ст.2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарна відповідальність виникає за цими нормами лише у осіб, що мають статус поліцейського та вчинили під час проходження служби в поліції порушення службової дисципліни.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» звільнення зі служби є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Статею 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» встановлено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, відповідно до положень зазначеної статті з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Судом було витребувано у Департамету патрульної поліції копії наказу №11 від 24.11.2015р. та документи що стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів №7о/с і №11 від 24.11.2015р., однак, зазначені документи до суду надані не були, жодних доказів щодо вчининенння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, проведення службового розслідування щодо з'ясування всіх обставин його вчинення, як підстав для застосування дисциплінарного стягнення, і, зокрема, копії наказу №11 від 24.11.2015р. про застосування дисциплінарного стягнення, яке було реалізовано наказом №7о/с від 24.11.2015р. до суду надано не було.

Крім того, позивач зазначав, що з наказом №11 від 24.11.2015р. він не був ознайомлений.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та відсутність відповідних доказів того, що позивач під час проходження ним служби у поліції порушив службову дисципліну суд вважає, що оскаржені накази №11 від 24.11.2015р. та №7о/с від 24.11.2015р. щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та його реалізації є безпідставними, прийняті не у спосіб передбачений діючим законодавством, необґрунтовано, зокрема наказ №7о/с від 24.11.2015р. прийнято на підставі неіснуючого нормативно-правового акту Дисциплінарного статуту Національної поліції, і підлягають скасуванню в цій частині.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Департамету патрульної поліції по реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ОСОБА_1 є протиправними.

При цьому, суд вважає помилковими посилання позивача на відсутність повноважень у начальника Департаменту патрульної поліції щодо звільнення поліцейських Департаменту патрульної поліції, оскільки відповідно до п.п.15 п.7 розділу IV Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015р. №73 у редакції наказу Національної поліції від18.11.2015р. №96,керівник Департаменту патрульної поліції призначає та звільняє осіб молодшого, середнього та вищого складу поліції, працівників, робітників та державних службовців патрульної поліції.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР №114 від 29.07.1991р., що є чинним та підлягає застосуванню до поліцейських, у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Враховуючи те, що позивача безпідставно звільнено, суд вважає за необхідне поновити його на посаді поліцейської роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України №108/95-ВР "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 8 лютого 1995 р. №100.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.8 Порядку №100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові ВСУ від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно довідки Департаменту патрульної поліції про доходи №15 від 10.12.2015р. за перод з 07.11.2016р. по 24.11.2015р. загальна сума доходу ОСОБА_1 склала 5 005,21грн. (а.с.68), тобто фактично позивачем було відпрацьовано 12 днів, доказів іншого до суду не надано.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - Департаменту патрульної поліції на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.11.2015р. по день фактичного поновлення на посаді виходячі із середньоденного грошового утримання позивача у розмірі 417,10грн.

Відповідно до положень ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позовних вимог щодо поновлення на публічній службі та стягнення грошового утримання за один місяць у розмірі 9 176,2 грн. суд повинен звернути в цій частині постанову суду до негайного виконання.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Департаменту Патрульної поліції скасувати запис про звільнення зі служби в органах поліції зроблений у трудовій книжці ОСОБА_1 під №14 від 24.11.2015 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Мінюсту, Міністерства праці України та Мінсоцзахисту від 29.07.1993р. № 58, встановлено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі".

У зв'язку із зазначеним суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Департаменту Патрульної поліції скасувати запис про звільнення зі служби в органах поліції, зроблений у трудовій книжці ОСОБА_1 під №14 від 24.11.2015р., задоволенню не підлягають, оскільки у трудовій книжці позивача працівниками кадрової служби відповідача Департаменту Патрульної поліції відповідно до зазначеної Інструкції повинен бути внесений запис про недійсність запису щодо звільнення його на підставі скасованого наказу.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до п.п.1 п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. N3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За таких обставин суд вважає, що позивачем помилково сплачено судовий збір у сумі 974,40грн. за подачу зазначеного адміністративного позову, а тому вказані кошти не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.158-163,167, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати наказ Департаменту Патрульної поліції №11 від 24.11.2015р. в частині притягнення рядового поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби у поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту Патрульної поліції №7о/с від 24.11.2015р. в частині звільнення рядового поліції ОСОБА_1 поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції.

Визнати протиправними дії Департаменту Патрульної поліції по реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського роти 2 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Одесі Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту Патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, з 24.11.2015р. по по день фактичного поновлення на посаді.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньомісячного грошового утримання за один місяць у розмірі 9 176,2грн. (девять тисяч сто сімдесят шість гривень двадцять копійок)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Танцюра

Суддя Г.П. Самойлюк

Суддя Ю.В. Харченко