Справа № 522/1472/13-ц
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/33736/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Черпака Ю.К.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи - ОСОБА_5, Спеціалізоване державне підприємство "Укрспецюст" Міністерства юстиції України про визнання незаконними дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційними скаргами Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2005 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, після уточнення позовних вимог просив визнати незаконними дії ВДВС Жовтневого районного управління юстиції в Одеській області з продажу його майна - 451/2000 частин квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним акт від 26.01.2001 р. ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеса про проведення прилюдних торгів з продажу вищезазначеної квартири; стягнути з держави в особі Головного управління державного казначейства України в Одеській області на його користь майнову шкоду у розмірі 12 200 гривень; моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень; суму сплаченого держмита у розмірі 122 гривень. Просив поновити йому строк звернення до суду, оскільки відбував покарання до січня 2004 року.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано незаконними дії ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси з продажу майна ОСОБА_4 - 451/2000 частини квартири АДРЕСА_1. Визнано недійсним акт від 26.10.2001р. ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси про проведення прилюдних торгів з продажу майна ОСОБА_4 - 451/2000 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з держави в особі Головного управління Державного Казначейства України в Одеській області на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 12 200 гривень, моральну шкоду у розмірі 2 000 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 236,70 гривень, а всього 14 436,70 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять шість грн. 70 коп.) гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року залишено без змін постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року.

Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не погодились з постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року і звернулись до суду з касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Одеси від 25.04.2001 року позивача було засуджено за ст.ст. 81 ч. 3; 140 ч. 3, ст. 17,81 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Даний вирок набрав чинності 04.05.2001 року.

На підставі даного вироку Ленінським районним судом м. Одеси 14.05.2001 р. був виданий виконавчий лист про конфіскацію всього належного позивачу майна.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1995 року позивачу належало житло - 451/2000 частини у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 06.11.2002 р. № 95/5 "Про утворення у м. Одесі районних управлінь юстиції " було ліквідовано 8 районних управлінь юстиції та створено 4 нових управління юстиції. Наказом Одеського обласного управління юстиції від 08.01.2003р. були ліквідовані 8 відділів державної виконавчої служби, в тому числі відділ державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси.

Незавершені виконавчі провадження ВДВС Жовтневого районного управління юстиції були передані Другому відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі.

Постановою ВДВС Жовтневого районного управління юстиції від 12.07.2001р. на виконання виконавчого листа № 1-103, виданого 14.05.2001р. Ленінським райсудом м. Одеси про конфіскацію майна позивача, було накладено арешт на власність позивача -451/2000 частини квартири АДРЕСА_1.

15 жовтня 2001 року Одеською філією державного спеціалізованого підприємства „Укрспецюст" з прилюдних торгів було продано належні позивачу 451/2000 частини квартири АДРЕСА_1 за 12 200 гривень. Про здійснення продажу старшим державним виконавцем Крицькою В.А. було складено акт від 26.10.2001 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що діями ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси були порушені вимоги закону, щодо реалізації конфіскованого майна позивача. У зв'язку з порушеним правом позивача на володіння, користування та розпорядження його частиною квартири, суди попередніх інстанцій вважали обґрунтованими вимоги в частині матеріальної та моральної шкоди.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Згідно ст. 49 КК України (в редакції 1960 року), яка була чинною станом на час засудження ОСОБА_4, обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано з дня набрання вироком законної сили, зокрема, на протязі п'яти років при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років.

Згідно ст. 80 нині діючого КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано на протязі пяти років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п'яти років за тяжкий злочин.

За ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Згідно ч. 2 ст. 52 КК України додатковим покаранням з поміж інших є також конфіскація майна.

Згідно п. 8 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України 2001 року законодавець вирішив: «Не приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача 25 квітня 2001 року було засуджено за ст.ст. 81 ч. 3; 140 ч. 3, ст. 17,81 ч.3 КК України, тобто за крадіжку (ст. 140 КК України 1960 року, ( КК України 1960 року).

З набуттям чинності новим Кримінальним кодексом України 2001 року, відповідальність за вчинення аналогічних злочинів, закріплено в ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, з санкцій ч.ч. 2 та 3 ст. 185 КК України вбачається, що за вчинення вказаних злочинів, додаткове покарання у вигляді конфіскація майна не передбачено.

З аналізу наведеного слідує, що в даному випадку підлягає до застосування п. 8 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України 2001 року, згідно якого не підлягають до виконання вироки судів зокрема в частині конфіскації майна, оскільки до набрання чинності цим Кодексом конфісковане спірне майно не було вилучене і реалізоване, враховуючи те, що за вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України конфіскація майна не передбачена.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, перевіривши матеріали справи та відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо неправомірності дій відповідача по продажу належної позивачу 451/2000 частини квартири АДРЕСА_1 за 12 200 гривень та складення акту від 26.10.2001 року, оскільки на момент виконання вироку, який набрав законної сили та передбачав застосування конфіскації, діяли положення пункту 8 розділу II Прикінцевих та перехідних положень КК, та забороняли приводити у виконання вироки судів в частині конфіскації майна.

Оскільки відповідачем порушене право власності позивача, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, так як розмір суми їх відшкодування, а також характер моральних і фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому саме незаконними діями з боку відповідача ОСОБА_4 доведений.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

Ю.К. Черпак

В.В. Швець