Справа № 825/280/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/280/16 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області, в якому просить:

стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 6 655,65 грн.;

стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 51 742,40 грн.

стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою на вказану постанову суду, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції, якщо встановить, що воно правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що імперативність вказаних норм передбачає обов'язок підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання компенсувати громадянам втрату частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати у випадку, якщо такі виплати не мають разового характеру та підпадають під перелік визначений ст. 2 Закону №2050 та п. 3 Положення №159, безпосередньо під час здійснення таких виплат, враховуючи що така затримка тривала більше ніж один та більше календарних місяців. Водночас, така виплата, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, не може підлягати компенсації в розумінні положень Закону №2050, оскільки вона має разовий характер та не включена до структури заробітної плати працівника. Метою такої виплати в першу чергу є дисциплінувати роботодавців при розрахунку із звільненим працівником.

Також, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, оскільки зазначені виплати відповідачем на момент розгляду справи не проведені, у останнього, в силу імперативності норм Закону №2050, не виник обов'язок, щодо розрахунку компенсації втрати частини заробітку. Зазначене вказує на передчасність звернення до суду із зазначеною вимогою, оскільки встановлення періоду затримки виплат не є можливим без проведення фактичних виплат доходів, які є підставою для обрахунку компенсації.

Крім того, суд зазначив, що встановлені обставини вказують на обґрунтованість причин не виплати нарахованих при звільненні сум і відповідно суд визнав, що така невиплата відбулась не з вини відповідача. Отже, враховуючи роз'яснення, зазначені у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум за період з 27.02.2013 по 31.01.2016 на підставі ст. 117 КЗпП задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, наказом Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області від 27.12.2012 № 92 позивача було звільнено з роботи у зв'язку з переведенням до Управління агропромислового розвитку Городнянської райдержадміністрації, в тому числі, наказано провести кінцевий розрахунок та виплатити компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 26.05.2012 по 31.12.2012.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 у справі №825/398/13-а визнано дії Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області щодо не проведення розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні протиправними; стягнуто з Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області на користь ОСОБА_2 витрати на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексацію заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн.; зобов'язано Державну інспекцію захисту рослин Чернігівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 змінено спосіб і порядок виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 у справі №825/398/13-а, а саме "Зобов'язання Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013» змінено на "Стягнення з Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області на користь ОСОБА_2 2 752,62 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013".

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2015 замінено сторону виконавчого провадження у справі №825/398/13-а, а саме боржника Державну інспекцію захисту рослин Чернігівської області на Державну фітосанітарну інспекцію у Чернігівській області.

Із повідомлення Управління ДКС України у Чернігівському районі про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 13.11.2015 № 31 убачається, що 12.11.2015, керуючись п. 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 та згідно заяви стягувача ОСОБА_2 у справі №825/398/13-а щодо стягнення середнього заробітку в сумі 2 752,62 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013 згідно виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду 01.07.2015 здійснено списання коштів з рахунку Державної фітосанітарної інспекції у Чернігівській області на загальну суму 2 752,62 грн.

Зі змісту листів Управління ДКС України у м. Чернігові Чернігівської області від 17.02.2016 №04-05/363, Головного управління ДКС України у Чернігівській області від 19.02.2016 №12-09/113/1306 та ДКС України від 12.08.2015 №5-13/2099-21049 убачається, що на виконанні у ДКС України за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою» знаходиться виконавчий лист, виданий Чернігівським окружним адміністративним судом у справі №825/398/13-а про стягнення на користь ОСОБА_2 з Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн.

Таким чином, постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 у справі №825/398/13-а в частині стягнення з Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області на користь ОСОБА_2 2 752,62 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013 виконана 12.11.2015 шляхом безспірного списання коштів; в частині стягнення витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн. не виконана.

Вважаючи, що відповідачем несвоєчасно виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також оскільки відповідач здійснив затримку у вигляді виплати заробітної плати більше ніж на один місяць, то останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх сплати, позивач звернулася до адміністративного суду з позовом.

Позивач вважає, що розмір за час затримки виплати сум при звільненні складає 51 742,10 за період з 27.02.2013 по 31.01.2016, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 70,88 грн. та періоду затримки 730 робочих днів; розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх сплати складає 6 553,65 грн., виходячи із приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу за грудень 2012 року та січень 2013 року.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається із постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 у справі №825/398/13-а підставою для стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн. став факт нарахування таких сум, але не виплати.

В свою чергу, згідно з цього ж рішення суду з урахуванням ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2014, якою змінено спосіб викання, підставою для стягнення 2 752,62 грн. на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2013 по 26.02.2013 стало те, що відповідач порушив строки розрахунку з позивачем нарахованих проте не сплачених йому сум при звільненні. Тобто, фактично стягнення 2 752,62 грн. на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є санкцією за несвоєчасне виконання покладених статтею 116 КЗпП обов'язків перед позивачем.

Слід зазначити, що чинним законодавством України у сфері трудових правовідносин не передбачено можливості накладення на установу, організацію, підприємство санкції на вже застосовану санкцію. Не можна притягати до відповідальності у вигляді компенсації втрати доходу у зв'язку із порушенням строків виплати чи стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за не виконання вже накладених санкцій.

За таких умов, суд першої інстанції правильно зазначив, що така виплата, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, не може підлягати компенсації в розумінні положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", оскільки вона має разовий характер та не включена до структури заробітної плати працівника. Метою такої виплати в першу чергу є дисциплінувати роботодавців при розрахунку із звільненим працівником.

Так, стаття 34 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.

З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Пунктом 2 даного Порядку встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Дія Законів України «Про оплату праці» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», статті 115 Кодексу законів про працю України та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати основною умовою для виплати компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальних виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 07.11.2012 у справі № 6-131цс12 та колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14.

Згідно із пунктами 5, 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати.

Таким чином, надаючи оцінку позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення, в основі розрахунків яких лежить 2 752,62 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід відмовити.

Поряд із цим, не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи із невиплачених витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн.

З аналізу наведених норм випливає, що здійснюючи виплату, нарахованих позивачу при звільненні в грудні 2012 року, витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн., відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Проте, як уже встановлено судом, виплата нарахованих позивачу сум на час розгляду справи здійснена не була, тобто відсутня обов'язкова передумова для нарахування втраченого доходу, а відтак, у суду відсутні підстави для нарахування такої компенсації.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати не підлягають задоволенню, оскільки, зазначені виплати відповідачем на момент розгляду справи не проведені, у останнього, в силу імперативності норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», не виник обов'язок, щодо розрахунку компенсації втрати частини заробітку. Зазначене вказує на передчасність звернення до суду із зазначеною вимогою, оскільки встановлення періоду затримки виплат не є можливим без проведення фактичних виплат доходів, які є підставою для обрахунку компенсації.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний суд України в своїй постанові від 15.09.2015 №21-1765а15 дійшов висновку, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Судом встановлено, що стягнуті постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2013 у справі №825/398/13-а на користь ОСОБА_2 витрати на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексація заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсація за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн. були нараховані Державною інспекцією захисту рослин Чернігівської області, правонаступником якої є відповідач, проте на час розгляду цього спору судом не виплачені.

Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стягнення, середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем у зв'язку із невиплатою наведених сум в рамках розгляду цього адміністративного позову є неможливим, оскільки відсутній факт проведення з позивачем остаточного розрахунку, а відтак відсутня кінцева дата для проведення такого розрахунку, що є обов'язковим відповідно до вимог статті 116 КЗпП.

Отже, враховуючи вимоги частини четвертої статті 195 КАС України, підстави для задоволення позовних вимог у тому обсязі, в якому вони заявлені позивачем, а саме в частині стягнення визначеної суми, у суду апеляційної інстанції відсутні.

Водночас, з метою захисту прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач в своїх запереченнях на адміністративний позов зазначив, що з вимогою про стягнення 5 756,82 грн. з Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області ОСОБА_2 не зверталась в будь-якій формі ні до установи, ні до органу казначейської служби, в якому вони обслуговуються, ні до органу виконавчої служби з дня створення їх організації 20.12.2012. Виконавчий документ щодо стягнення 5 756,82 грн. 82 коп. з червня 2013 року знаходиться на виконанні в Державній казначейській службі України. Зазначені кошти повинні бути профінансовані з державного бюджету за програмою КГІКВ 3504040 "Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою", а не з рахунків їх установи. Сплата даної суми позивачці установою за обставин, що склалися на сьогоднішній день, є бюджетним порушенням та нецільовим використанням коштів державного бюджету, що в свою чергу не буде допущено відповідним органом казначейської служби.

В свою чергу суд першої інстанції зазначив, що виконавчий документ про стягнення 5 756,82 грн. з Державної фітосанітарної інспекції Чернігівської області знаходиться на виконанні в Державній казначейській службі України, а в разі сплати зазначеної суми безпосередньо відповідачем стане бюджетним порушенням та нецільовим використанням коштів державного бюджету, що в свою чергу не буде допущено відповідним органом казначейської служби, в силу наявності іншого порядку стягнення коштів за судовими рішеннями.

Встановлені обставини вказують на обґрунтованість причин не виплати нарахованих при звільненні сум і відповідно суд визнає, що така невиплата відбулась не з вини відповідача.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі твердження відповідача та суду першої інстанції необґрунтованими та безпідставними.

Зокрема, судом встановлено та підтверджено відповідачем, що відповідно до Указу Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 № 1085 та постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України" від 22.02.2012 № 125 була утворена Державна фітосанітарна інспекція Чернігівської області. Остання відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Державної ветеринарної та фітосанітарної служби" від 20.06.2012 № 380-р стала правонаступником всього майна, прав та обов'язків Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області.

При цьому, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2015 замінено сторону виконавчого провадження у справі №825/398/13-а, а саме боржника Державну інспекцію захисту рослин Чернігівської області на Державну фітосанітарну інспекцію у Чернігівській області.

Отже, враховуючи, що відповідач є правонаступником Державної інспекції захисту рослин Чернігівської області та, відповідно, стороною виконавчого провадження у справі №825/398/13-а, обов'язок щодо виплати на користь ОСОБА_2 витрат на відрядження у розмірі 294,24 грн., індексації заробітної плати у розмірі 4 551,96 грн. та компенсації за 18 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 26.02.2012 по 31.12.2012 в розмірі 910,62 грн. покладено саме на відповідача.

Чинним законодавством не передбачено такої підстави для звільнення відповідача від повного розрахунку з працівником при його звільненні, а в даному випадку такий обов'язок закріплено ще й рішенням суду, як не звернення позивача із виконавчим документом безпосередньо до правонаступника ліквідованого роботодавця та/або виконання рішення суду в примусовому порядку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови суду шляхом виключення з її мотивувальної частини посилань на бюджетне законодавство та законодавство, що регулює виконання рішень суду (Бюджетний кодекс України, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закон України «Про виконавче провадження», Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845) та висновок суду, що встановлені обставини вказують на обґрунтованість причин не виплати нарахованих при звільненні сум і відповідно, що така невиплата відбулась не з вини відповідача.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог про стягнення нанесеної моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., зокрема, посилання позивача на те, що дії відповідача щодо невиплати заробітної плати у період її роботи в організації, не проведення розрахунку при звільненні, поставили її в скрутне матеріальне становище та унеможливили забезпечення нормального існування позивача та членів її сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану та відповідно відсутності коштів на проведення лікування, спростовується відсутністю будь яких обґрунтованих доказів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, проте помилково застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - змінити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на бюджетне законодавство та законодавство, що регулює виконання рішень суду (Бюджетний кодекс України, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закон України «Про виконавче провадження», Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845) та висновок суду, що встановлені обставини вказують на обґрунтованість причин не виплати нарахованих при звільненні сум і відповідно, що така невиплата відбулась не з вини відповідача.

В решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.