Справа № 804/8993/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2015-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2015 р. Справа № 804/8993/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.
секретарі судового засідання Безрученко К.В.
представника позивача Хамрик О.І.,
представника відповідача Воловик С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веспол» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-
17 липня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Веспол» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про:
- визнання протиправним та скасування прийнятого Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області наказу від 11.12.2014 №1805 «Про організацію проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Веспол»;
- визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Веспол», за результатами якої складений акт від 18.12.2014 № 9744-04-63-22-03/33974505;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №804/8993/15 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.08.2015.
У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав повністю, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Щодо заявлених позовних вимог про визнання протиправним та скасування прийнятого Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області наказу від 11.12.2014 № 1805 «Про організацію проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Веспол», суд зазначає таке.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з абз. 5 п. 75.1.2 п. 75.2 ст. 75 ПК України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України встановлено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Статтею 81 ПК України визначені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (п. 81.2 ст. 81 ПК України).
Вищенаведена норма Податкового кодексу України надає можливість платнику податків запобігти незаконному здійсненню перевірки контролюючим органом шляхом не допуску його посадових осіб до фактичного здійснення перевірки, з урахуванням особливостей проведення документальної виїзної перевірки.
Як зазначено в акті перевірки та не заперечується представником позивача направлення від 12.12.2014 № 1961/22-03 та копію наказу 11.12.2014 вручено представнику позивача за довіреністю Турцаковій І.Б. Перевірку проведено з відома директора Кумського С.Д.
Позивачем також не заперечується факт допуску посадових осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Веспол».
З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Веспол» фактично проведено, означений наказ від 11.12.2014 № 1805 вже реалізований, отже, не несе в подальшому для платника податків ніяких правових наслідків, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування прийнятого Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області наказу від 11.12.2014 № 1805 «Про організацію проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Веспол» не підлягають задоволенню судом.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Жовтневому районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Веспол», за результатами якої складений акт від 18.12.2014 №9744-04-63-22-03/33974505, суд виходить з такого.
Як з'ясовано судом під час розгляду справи, вказана позовна вимога фактично зводиться до незгоди позивача із висновками, викладеними в акті перевірки.
Згідно зі статтею 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами затверджено наказом Мінфіну від 14.03.2013 № 395 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 1.4. Порядку, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.
Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби (п. 1.6. Порядку).
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів (п. 1.7. Порядку).
Відповідно до вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних відносин.
В свою чергу, висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу. Останній оцінює викладені в акті перевірки доводи і в разі наявності податкових порушень приймає податкове повідомлення - рішення, яке і визначає грошові зобов'язання платникові податків.
Акт перевірки є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов'язань. При цьому, акт складається посадовими особами контролюючого органу і не містить волевиявлення самого органу щодо встановлених посадовими особами фактів. Висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів - ревізорів та їх особистої думки, а тому не створюють жодних правових наслідків.
Враховуючи викладене, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків. З урахуванням цього, ані акт перевірки, ані дії, посадових осіб контролюючого органу щодо включення до акту певних висновків не можуть порушувати права платника податків.
З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Жовтневому районні м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Веспол», за результатами якої складений акт від 18.12.2014 №9744-04-63-22-03/33974505 є необґрунтованими, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню судом.
Зі змісту акта перевірки встановлено, що донарахування позивачеві грошового зобов'язання з податку на додану вартість, всього у розмірі 190258,50 грн. обумовлено висновком податкового органу про нереальність господарських операцій між ТОВ «Флоренція Груп» та ТОВ «Веспол» з придбання дизельного палива на підставі договорів від 01.09.2014 № 01/09-14 та від 25.08.2014 № 51 на загальну суму 761032,81 грн. (в т.ч. ПДВ - 126838,80 грн.).
Дослідивши надані сторонами докази та фактичні обставини справи, суд погоджується із позицією податкового органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «Веспол» та ТОВ «Флоренція Груп» у періоді, що перевірявся та висновками, викладеними в акті від 18.12.2014 № 9744/04-63-22-03/33974505, у зв'язку з наступним.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів, тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку, тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, у якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно - правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між ТОВ «Веспол» та ТОВ «Флоренція Груп», щодо господарських правовідносин з придбання товару між вказаними підприємствами судом встановлено наступне.
В матеріалах справи наявний договір купівлі - продажу від 01.09.2014 № 01/09 - 14, укладений між ТОВ «Веспол» (покупцем) та ТОВ «Флоренція Груп» (продавцем), відповідно до умов якого продавець зобов'язується продати та передати, а покупець прийняти та оплатити товар, вказаний у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.1 договору від 01.09.2014 № 01/09-14).
Загальна сума договору складає 761032,81 грн. ( в т.ч. ПДВ - 126838,80 грн.) (п.2.1 договору від 01.09.2014 № 01/09-14).
Умови постачання: франко - склад продавця. Адреса складу буде погоджена додатково (п. 3.3. договору від 01.09.2014 № 01/09-14).
Із специфікацій, які наявні в матеріалах справи видно, що на підставі договору від 01.09.2014 №01/09-14, позивач декларував придбання у ТОВ «Флоренція Груп» дизельного пального.
При дослідженні зазначених специфікацій, які є невід'ємною частиною договору від 01.09.2014 № 01/09-14, судом встановлено, що жодна з них не містить відомості (реквізити) про осіб, які їх підписали.
На підтвердження виконання умов договору від 01.09.2014 № 01/09-14 позивачем надані:
- рахунки - фактури від 26.09.2014 № 328, від 26.09.2014 № 329, від 29.09.2014 № 365, від 30.09.2014 № 402. У вищеозначених рахунках - фактурах не містяться відомості про особу, яка їх підписала.
- платіжні доручення;
- видаткові накладні від 26.09.2014 № 328, від 26.09.2014 № 329, від 29.09.2014 № 365, від 30.09.2014 № 402. У перелічених видаткових накладних відсутні реквізити особи, яка їх підписала з боку одержувача, відсутні відомості та реквізити доручень на отримання товарно - матеріальних цінностей, не вказана адреса, за якою передано товар покупцю.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Разом з тим, п. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійсненні і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг, або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13, про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь - кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала, тощо).
Видами діяльності ТОВ «Флоренція Груп» є: код КВЕД 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний); код КВЕД 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; код КВЕД 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права; код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.
Суд зазначає, що такий вид діяльності як оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД. 46.71) у ТОВ «Флоренція Груп» відсутній.
В матеріалах справи міститься лист - повідомлення від 01.09.2014 № 35, яким ТОВ «Флоренція Груп» повідомляє ТОВ «Веспол», що дизельне паливо за договором від 01.09.2014 № 01/09-14 останнє може отримати за адресою: Донецька область, Волноваський район, смт. Ольгинка, вул. Заводська, 9.
Суд зазначає, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Так, відповідно до п. 4 ст. 2 вказаного розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053, територією проведення антитерористичної операції є смт. Ольгинка, с. Лісне, с. Пільне (Ольгинська селищна рада) Волноваський район Донецької області.
Таким чином, у позивача повинні бути у наявності спеціальні документи на в'їзд та виїзд із зони проведення антитерористичної операції.
Посилання позивача на подорожні листі як докази на підтвердження транспортування товару судом оцінюються критично з огляду на таке.
Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Пунктами 2.1 та 2.2 вказаного Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, тобто факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.
Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.
Порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом регулюється пунктом 7.5 Інструкції.
Так, відповідно до пп. 7.5.1 та 7.5.2 Інструкції, нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.
Відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. За наявності простроченого свідоцтва про повірку відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості забороняється.
Згідно з пп. 7.5.4 Інструкції, нафтопродукти відпускаються у технічно справну та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни.
Підпунктом 7.5.6 Інструкції, визначено, що відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому, третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.
Відповідно до пп. 7.5.7 Інструкції, ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.
Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.
У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства (пп. 7.5.8 Інструкції).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що приймання, транспортування, зберігання, відпуск та облік нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України є специфічним видом економічної діяльності, тому відповідно порядок діяльності суб'єктів господарювання у вказаній сфері регулюється спеціальними нормативно - правовими актами, які, в свою чергу, містять певні вимоги до первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення відповідної господарської операції.
Суд зазначає, що ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) повинна відповідати формі, затвердженій Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, та містити всі обов'язкові реквізити, зокрема, й спеціальні, такі як: найменування, марка і вид (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, об'єм, температура, маса і густина нафтопродукту в автоцистерні, номер резервуару, метод визначення маси нафтопродукту.
Товарно - транспортні накладні на транспортування дизельного палива за договором від 01.09.2014 № 01/09-14 у позивача взагалі відсутні.
Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які займаються хоча б одним із таких видів діяльності, як зберігання, транспортування та відпуск нафти і нафтопродуктів, а також органів виконавчої влади.
Відповідно до п. 5.2 Інструкції підприємства, що не мають власних випробувальних лабораторій з випробування нафти та нафтопродуктів, укладають відповідні договори про виконання робіт з випробувань нафтопродуктів зі сторонніми акредитованими або атестованими, у встановленому порядку, лабораторіями. На підприємстві оформлюються документи: акти відбирання проб за формою N 2-НК; журнал реєстрації проб за формою N3-НК; журнал реєстрації видачі паспортів якості за формою N4-НК; графік лабораторних випробувань нафтопродуктів при тривалому зберіганні за формою N10-НК; паспорт якості за формою N 11-НК.
Порядок контролювання якості під час приймання, зберігання і відпуску нафти та/або нафтопродуктів встановлений розділом 6 Інструкції, так, зокрема, відповідно до підпункту 6.1.2 Інструкції, з прибуттям транспортних засобів оператор (або інша відповідальна особа) зобов'язаний: порівняти номери та назви транспортних засобів з номерами та назвою, зазначеною в транспортних документах; перевірити наявність та цілісність пломб, запірно - пломбувальних пристроїв (у разі пломбування транспортних засобів вантажовідправником), чистоту нижніх зливних пристроїв транспортних засобів, наявність маркування на тарі з нафтопродуктами, відповідність маркування відвантажувальним документам та справність тари; перевірити наявність, повноту і правильність заповнення паспортів якості і копій сертифікатів відповідності (на продукти, що підлягають обов'язковій сертифікації в Україні) і перевірити дані паспортів якості на відповідність вимогам нормативних документів.
Таким чином, наявність сертифікатів відповідності та паспортів якості є обов'язковою умовою прийняття придбаних нафтопродуктів за якістю, проте, вказані документи не були надані ТОВ «Веспол» ані під час перевірки, ані до суду.
У той же час надані позивачем на підтвердження транспортування палива та його використання подорожні листи критично оцінюються судом як докази придбання палива у ТОВ «Флоренція Груп», оскільки містять лише інформацію про рух транспорту, що орендується позивачем та використовується ним в процесі провадження своєї господарської діяльності та містять дані про витрати палива при певному маршруті, проте ніяким чином не підтверджують придбання такого дизельного палива у ТОВ «Флоренція Груп» та не свідчать про його транспортування від покупця до ТОВ «Веспол». Більш того, як зазначено судом, транспортування вказаного виду товару з урахуванням вимог наведеної вище Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, повинне здійснюватися транспортом, що спеціально пристосований для перевезення нафтопродуктів (із відповідними цистернами).
Що стосується актів списання палива, які залучені до матеріалів справи, то судом не ставиться під сумнів використання палива позивачем в процесі провадження своєї господарської діяльності, проте придбання дизельного палива саме у ТОВ «Флоренція Груп» під час розгляду даної справі не підтверджено.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про безтоварність господарських операцій позивача щодо придбання дизельного палива у ТОВ «Флоренція Груп» за договором купівлі - продажу від 01.09.2014 № 01/09-14.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за рахунок взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Флоренція Груп» сформовано податковий кредит на суму 126839,00 грн.
Слід зазначити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Слід також зазначити, що за умови доведеності податковим органом того, що платник при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.
Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету (Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 по справі № К/800/3230/13, номер судового рішення в ЄДРСР № 38692797).
В процесі розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність руху активів в процесі господарської взаємодії між ТОВ «Веспол» та ТОВ «Флоренція Груп».
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані позивачем на підтвердження здійснення правочинів із ТОВ «Флоренція Груп» є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту здійснення господарських операцій.
Згідно зі ст. 94 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2015 року.

Суддя О.В. Царікова