Справа № 521/1785/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 р.м.ОдесаСправа № 521/1785/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Мурзенко М.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції в особі ППП 3 роти 1 батальйону м. Одеси капрала поліції Романюка Миколи Миколайовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції в особі ППП 3 роти 1 батальйону м. Одеси капрала поліції Романюка Миколи Миколайовича про визнання неправомірними дій по складанню постанови ПС2№859132 від 23.01.2016 року та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ПС2№859132 від 23.01.2016 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що виразилось в перетині подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки.

Позов мотивовано тим, що 23 січня 2016 року, керуючи автомобілем «TOYOTA YARIS», державний номерний знак НОМЕР_1, позивач рухався по проспекту Шевченка в місті Одеса у напрямку вул. Семінарської по крайній лівій смузі, здійснив поворот ліворуч до будівлі Одеської обласної державної адміністрації, будь-які заборонні або інформаційно-вказівні знаки, що забороняли маневр були відсутні, також внаслідок наявності на дорожному покритті снігу та льоду розмітку проїзної частини не було видно, при складенні оскаржуваної постанови позивачу не були роз'яснені його права та обов'язки, передбачені вимогами ст.268, 287-289 КпАП України, ст.63 Конституції України, відповідачем Романюком М.М. до постанови внесено завідомо неправдиві відомості, докази скоєння ним правопорушення у відповідачів відсутні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що дії Романюка М.М. при притягненні позивача до адміністративної відповідальності були правомірними, за скаргою позивача було проведено службову перевірку, порушень з боку Романюка М.М. не виявлено, стан дорожнього полотна був добрий, розмітку було видно.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що постановою серії ПС2 № 859132 від 23.01.2015 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що виразилось в порушенні правил дорожнього руху шляхом перетину подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки, на нього накладено штраф в сумі 255 грн. (а.с.7).

Як було встановлено судом п6ершої інстанції, з відеозапису, наданого представниками відповідача, здійсненого в день та в місці скоєння правопорушення,вбачається, що проїзжа частина є чистою, розмітку добре видно.

Також з фотографій, які містяться в матеріалах справи вбачається, що перед місцем, де позивачем здійснено поворот ліворуч, встановлений наказовий знак 4.1. «Рух прямо», що не дозволяє здійснювати поворот ліворуч в зоні його дії (а.с. 32).

Відповідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, подвійна суцільна лінія 1.3. розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, перетинати лінію 1.3. забороняється.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України (порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг) й правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст.122 КпАП України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт скоєння правопорушення підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_4, допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції, яка була попереджена судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправильне показання і за відмову від давання показань (а.с. 36).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що доводи позивача про порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, відхилені судом першої інстанції, оскільки з пояснень відповідача Романюка М.М., показань свідка ОСОБА_4 вбачається, що позивачу при складенні оскаржуваної постанови були роз'яснені його права та обов'язки, вручено копію постанови, що також підтверджується власноручним підписом позивача на ній (а.с. 7).

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач свою позицію обґрунтував в та доказав її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 29 лютого 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 21.04.2016 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян