Справа № 2270/5376/12
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2270/5376/12

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

20 квітня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника відповідача Коноплянка О.А.

представника відповідача Чернушича В.В.

представника позивача Борисової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шепетівський цукровий комбінат" на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Шепетівський цукровий комбінат" до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство "Шепетівський цукровий комбінат" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Шепетівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.07.2012 №/3395 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 79932,50 грн., з якого 66571 грн. основного платежу та 13361,50 грн. штрафні санкції, №/3395 про зменшення суми від'ємного значення за вересень 2010 року в сумі 3868 грн., № про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість в сумі 221705,00 грн., з якого 177364,00 грн. сума завищеного бюджетного відшкодування та 44341,00 грн. штрафні санкції та № про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість в сумі 71038,00 грн., з якого 56831,00 грн. сума завищеного бюджетного відшкодування та 14207,00 грн. штрафні санкції.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 18 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Позивач не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової про задоволення позовних вимог. Аргументуючи доводи апеляційної скарги позивач вказує на те, що для застосування юридичної відповідальності до АТ "Шепетівський цукровий комбінат" у виді штрафу та інших негативних податкових наслідків за правопорушення у сфері податкового законодавства, обов'язковою умовою є наявність вини товариства. Наявність вини платника податку податковим органом не доведена.

Відповідач письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представники відповідача заперечили проти апеляційної скарги позивача.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, Шепетівська ОДПІ здійснила документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання вимог законодавства за період з 01.03.2010 року по 30.09.2010 року за операціями з ПП "Харлем", за результатами якої складено акт від 19.06.2012 року № 284/22/0037339. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1197 року № 168/97-ВР (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

На підставі акта перевірки складено:

- податкове повідомлення-рішення від 09.07.2012 року № /3395 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 79932,5 грн., в т.ч.: 66571 грн. за основним платежем та 13361,5 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 09.07.2012 року № /3395 про зменшення від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2010 року в сумі 3868 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 09.07.2012 року № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2010 року в сумі 177364 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 44341 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 09.07.2012 року № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2010 року в сумі 56831 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 14207 грн.

Згідно з висновками перевірки порушення позивачем вимог п.п.7.4.1 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту за період з березня по вересень 2010 року податку на додану вартість в загальній сумі 389958,70 грн. за операціями з придбання у ПП "Харлем" товару (металопродукція: балка, лист металевий, арматура, труба, швелера тощо), що призвело до неправомірного обчислення від'ємного значення виходячи з показників такого податкового кредиту та заявлення до бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що позивачем податковий кредит сформований на підставі податкових накладних, виписаних ПП "Харлем", що є підприємством з ознаками фіктивності. СВ УБОЗ в Рівненській області УМВС України порушено кримінальну справу № 80/36-10 за фактом фіктивного підприємництва ПП "Харлем" за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.205 КК України. Постановою Господарського суду Рівненської області від 28.02.2012 року у справі № 5019/2039/11 ПП "Харлем" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора.

Судом з матеріалів справи встановлено, що в період з березень по вересень 2010 року позивач та ПП "Харлем" проводили взаєморозрахунки з приводу придбання металевих виробів на загальну суму 2339752,22 грн. в тому числі ПДВ 389958,70 грн.

Взаєморозрахунки проведені в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками завіреними ПАТ "Брокбізнесбанк".

Позивач, на підтвердження реальності правовідносин з ПП "Харлем", надав до суду документи первинного бухгалтерського обліку, які передбачені чинним законодавством, а саме: видаткові накладні ПП "Харлем", податкові накладні ПП "Харлем", розрахункові та платіжні документи, шляхові листи, оборотно-сальдові відомості та прибуткові ордери, якими відображено рух активів підприємства.

Судом також зазначено, що вироком Рівненський міський суду Рівненської області від 10.12.2013 встановлено, що упродовж березня 2009 року - серпня 2010 року учасники злочинної групи створили та придбали для прикриття незаконної діяльності по конвертації безготівкових коштів у готівку, їх легалізації та мінімалізації податкових зобов'язань податкових зобов'язань для ряду підприємств і організацій на території Рівненської та інших областей України ПП "Харлем" , юридична адреса: м. Рівне, вул. Романа Шухевича, буд. 14, кв. 69.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що 26.12.2013 набрав законної сили вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 10.12.2012 (справа № 1-413/11), яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності ПП "Харлем", і ця обставина не може залишитися неврахованою, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п.7.4 ст.7 Закону України ""Про податок на додану вартість" від 03.04.1197 року № 168/97-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), унормовано, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

У разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Приписами ч.1 ст.9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 3 ст.9 Закону №996-XIV передбачено, що інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

До документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать первинні документи щодо походження (руху) товару, наприклад: накладні на внутрішнє переміщення товару, податкові та видаткові накладні.

Відповідно до п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Отже, всі документи в їх сукупності, як ті, що складені на бланках типових і спеціалізованих форм, так і ті, що складені на самостійно виготовлених бланках під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, головне, щоб за змістом та формою документи відповідали наведеним вище вимогам закону та відображали реальні господарські операції.

Як правильно встановлено судом першої інстанції встановлені у вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 10.12.2012 (справа № 1-413/11) обставини, дають підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 26.01.2016 року по справі № 2а-15327/12/2670.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шепетівський цукровий комбінат" залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 квітня 2016 року.

Головуючийсуддя Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.