Справа № 826/15101/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника КМР - Власенко І.І.,

третьої особи - ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідачів у задоволенні її клопотання від 13 березня 2015 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,0453 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва за №2-3275/09 від 22 січня 2010 року;

- визнати протиправними вимоги відповідачів щодо надання письмової згоди третіх осіб для приватизації виділеної вказаним судовим рішенням в її особисте користування земельної ділянки;

- зобов'язати відповідачів прийняти до розгляду подану нею заяву про приватизацію земельної ділянки та прийняти розпорядження про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при розгляді клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач не порушив вимог чинного законодавства.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Це підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 20 серпня 2004 року, реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25 жовтня 2004 року (зареєстроване за №3361).

Інша частина (1/2) зазначеного житлового будинку належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (1/6 частки), ОСОБА_6 (1/6 частки) та ОСОБА_7 (1/6 частки), що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Земельна ділянка під домоволодінням за вказаною адресою перебуває у користуванні власників будинку на підставі рішення виконавчого комітату Київської міської ради депутатів трудящих №718 від 07 червня 1955 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року у справі №2-3275/09, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2010 року, визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 згідно варіанту №1 висновку №3147 судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІСЕ від 22 серпня 2008 року, виділивши ОСОБА_2 та ОСОБА_8, спадкоємцями якого є треті особи, земельні ділянки розміром по 0,0453 га кожному, що відповідає 1/2 частки усієї земельної ділянки.

Позивач зверталась до Київської міської ради із клопотання від 13 березня 2015 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0453 га згідно вищевказаного судового рішення щодо встановлення правил користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, на якій розташовано 1/2 частину житлового будинку, яка перебуває у її власності, для обслуговування існуючої частини житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). До вказаного клопотання додано документи, перелік яких указано на звороті.

Зазначене клопотання не було задоволене з тих підстав, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 обліковується за позивачем та іншими співвласниками домоволодіння, а клопотання подано лише від імені позивача, в той час як відповідно до пункту 3 статті 23 Порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 (у редакції рішення Київської міської ради 04 березня 2015 року № 195/1060), у разі якщо на земельній ділянці розташований житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності кількох громадян України, заява подається одночасно всіма співвласниками житлового будинку. Про вказане позивача було повідомлено листом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16 квітня 2015 року №057021-ОК-2118-6140.

Уважаючи протиправною відмову Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у задоволенні її клопотання, а також їх вимоги щодо надання згоди третіми особами для приватизації нею вищевказаної земельної ділянки, позивач звернулась у суд із даним позовом.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, а не Порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120, який, на переконання заявниці, суперечить вимогам Земельного кодексу України, і значно звужує зміст та обсяг її прав. Окрім того, заявниця стверджує, що за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, і яким визначено конкретний порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, між власниками будинку, розміщеного за цією адресою, (розміром

по 0,0453 га кожному), відповідачі безпідставно вимагають у неї згоди інших співвласників згаданого будинку на приватизацію нею частини земельної ділянки в межах, визначених судовим рішенням.

Залишаючи без задоволення вимоги позивача, суд першої інстанції знайшов правомірними та законними твердження Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про необхідність подання відповідного клопотання усіма співвласниками житлового будинку, виходив із того, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідачами вимагались письмові згоди третіх осіб на приватизацію виділеної рішенням суду земельної ділянки, а також, що позовна вимога щодо зобов'язання відповідачів прийняти до розгляду подану позивачем заяву про приватизацію земельної ділянки та прийняти розпорядження про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням Кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до частини другої статті 116 цього Кодексу набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно пункту «в» частини третьої наведеної правової норми безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частиною шостою цієї норми права передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень частини сьомої цієї норми права відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З метою визначення порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Київською міською радою прийнято рішення від 28 лютого 2013 року № 63/9120, яким затверджено Порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві.

Розділом 8 цього Порядку регулюються питання приватизації земельних ділянок, наданих у користування громадянам до введення в дію Земельного кодексу УРСР від 15.03.91.

Відповідно до статті 22 цього розділу Порядку приватизація громадянами земельних ділянок, які перебувають у їхньому користуванні, наданих в користування до 15.03.91 - до введення в дію Земельного кодексу Української РСР і на яких розташовані житлові будинки, право власності на які зареєстровано, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої відповідно до вимог законодавства та цього Порядку, після присвоєння таким земельним ділянкам кадастрового номера в порядку, встановленому пунктом 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Пунктом 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.)

Статтею 23 Порядку передбачено, що громадянин, у користуванні якого перебуває земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для приватизації земельної ділянки подає безпосередньо до Департаменту земельних ресурсів заяву в довільній формі про організацію робіт із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (далі - заява).

Пунктом 2 цього Порядку визначені технічні матеріали та документи, які додають до заяви.

Згідно пункту 3 цієї норми у разі якщо на земельній ділянці розташований житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що перебувають у спільній власності кількох громадян України, заява подається одночасно всіма співвласниками житлового будинку.

Відповідно до пунктів 4, 5 цього Порядку департамент земельних ресурсів у строк, що не перевищує 10 робочих днів, розглядає подані громадянином технічні матеріали і документи та у разі їх відповідності законодавству і наявності правових підстав для приватизації громадянином земельної ділянки видає протягом цього строку завдання на проектування громадянину або розробнику документації із землеустрою, зазначеному у заяві.

У разі невідповідності заяви та складу доданих до неї документів вимогам цього Порядку заява по суті не розглядається Департаментом земельних ресурсів, про що громадянина інформують відповідним листом протягом семи робочих днів з дня надходження заяви.

Як було встановлено судом, позивачу на праві приватної власності належить лише частка житлового будинку, розміщеного по АДРЕСА_1, а тому, відповідно до приведених норм із клопотанням повинні були звернутись одночасно всі співвласники даного житлового будинку.

Натомість, клопотання щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 13 березня 2015 року подано лише від імені позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) обґрунтовано та у відповідності до Порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві повідомлено заявницю про недоліки її клопотання.

Колегія суддів відхиляє покликання позивача на те, що затверджений рішенням Київської міської ради від 28 лютого 2013 року № 63/9120 Порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності в місті Києві суперечить вимогам Земельного кодексу України і значно звужує зміст та обсяг її прав, адже цей нормативно-правовий акт не є предметом оскарження в цій справі, в частині вищенаведених норм він є чинним, рішенням компетентного органу не скасований, і в силу частини першої статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обов'язковий до виконання.

Разом із цим, ураховуючи обставини справи та доводи позивача щодо порушення її права на безоплатну приватизацію земельної ділянки відповідно до порядку користування, визначеного рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року у справі №2-3275/09, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до статей 40, 121 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах із земель державної або комунальної власності у розмірі не більше 0,10 га.

Частина шоста статті 118 цього Кодексу визначає спосіб реалізації громадянами права на безоплатне одержання у власність земельної ділянки, зокрема, для обслуговування житлового будинку.

З наведених норм убачається, що при переході права власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебувала у користуванні попереднього власника, до набувача переходить право користування цією земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, в тому числі в частині пропорційності розміру набутої частки (якщо набуто право лише на частку нерухомого майна).

Законодавством України передбачено право громадян на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в межах норм безоплатної приватизації.

Однак чинним законодавством не встановлено права співвласника будинку, якому належить певна ідеальна частка у праві власності на цей будинок, на приватизацію земельної ділянки для обслуговування лише його частини.

Матеріали справи не містять доказів того, що у відповідності до статей 364, 367 Цивільного кодексу України будинок, розміщений по АДРЕСА_1, виділений в межах відповідної частки позивачу у натурі, чи поділений у натурі між співвласниками.

За таких обставин, встановлення Голосіївським районним судом м. Києва від 22 січня 2010 року у справі №2-3275/09 порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, між власниками будинку, розміщеного за цією адресою, не надає права позивачу самостійно приватизувати частину вказаної земельної ділянки, чому передує розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) її меж в натурі (на місцевості).

Таким чином, колегія суддів не вбачає протиправності в оскаржуваних діях відповідачів по відношенню до позивача.

Судова колегія відхиляє покликання апелянта на те, що Київська міська рада, усупереч законом наданих повноважень, не розглядала на сесії питання надання відповідного дозволу за його клопотанням, адже предметом спору не являється бездіяльність міської ради щодо розгляду його заяви. Така вимога позивачем до суду не заявлялась і, як убачається зі змісту позову, вказані обставини не були його підставою.

Відповідно до положень статті 51 та статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України позивач має право змінити предмет або підставу позову лише до початку судового розгляду справи по суті, і суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів установлено відсутність протиправності в оскаржуваних діях Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та дотримання останнім передбаченого порядку розгляду відповідного клопотання позивача, а також відсутність порушень її прав та інтересів з боку Київської міської ради, зокрема, із тих підстав, що міська рада не відмовляла у задоволенні заявленого клопотання та не вимагала у заявниці письмової згоди третіх осіб для приватизації земельної ділянки. Тобто, позивачем не доведено, що оскаржувані дії Київської міської ради, якими, як уважає позивач, порушуються її права, були вчинені цим органом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені апелянтом у скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 22 квітня 2014 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.