Справа № 2а-6839/12/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 року м. Київ К/800/17159/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року

у справі № 2-а-6839/12/2070

за позовом Фермерського господарства «Альянс»

до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року, адміністративний позов Фермерського господарства «Альянс» (далі - ФГ «Альянс»; позивач) до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у Зміївському районі Харківської області ДПС; відповідач) задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19 грудня 2011 року, № від 19 грудня 2011 року, № від 19 грудня 2011 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року та прийняття нового рішення про повну відмову в задоволенні позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ФГ «Альянс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 30 вересня 2011 року, за результатами якої складено акт № 1885/23/31374476 від 01 грудня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 19 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 30 231,00 грн. (16 073,00 грн. - основний платіж, 14 158,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 19 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі збори за забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 467 221,56 грн. (373 777,25 грн. - основний платіж, 93 444,31 грн. - штрафні (фінансові) санкції); № від 19 грудня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях у розмірі 30 383,46 грн. (28 045,35 грн. - основний платіж, 2 338,11 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення господарством пунктів 4.1, 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, пунктів 8-1.2, 8-1.10, підпункту 8-1.15.1 пункту 8-1.15 статті 8-1 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпунктів 209.15.1, 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з безпідставним відображенням обсягів постачання сільськогосподарських послуг (з внесення ґрунтового гербіциду після посівів, боронування посівів кукурудзи та соняшника, посіву кукурудзи та соняшника, культивації, глибокого рихлення) Товариству з обмеженою відповідальністю «Іскра-Агро», яке є сільськогосподарським виробником, проте не є суб'єктом спеціального режиму оподаткування, в податковій декларації з податку на додану вартість (скороченій), а не в податковій декларації з податку на додану вартість, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Крім того, ДПІ у Зміївському районі Харківської області ДПС дійшла висновку про порушення позивачем пункту 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 303 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту «в» статті 17 Закону України від 05 березня 1998 року № 187/98-ВР «Про відходи» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 246.3 статті 246, пункту 249.6 статті 249 ПК України з огляду на розміщення відходів у 2010 та 2011 роках, на які не встановлено класи небезпеки.

Задовольняючи адміністративний позов у повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 8-1.1 статті 8-1 Закону № 168/97-ВР резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Цей режим полягає у тому, що сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів (послуг), не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається у розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (пункт 8-1.2 статті 8-1 Закону № 168/97-ВР).

Згідно з пунктом 8-1.6 статті 8-1 Закону № 168/97-ВР сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2009 року № 23 затверджено Перелік видів діяльності, на які поширюються норми статті 8-1 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність 12 січня 2011 року). В пункті 13 цього Переліку наведено найменування такого виду діяльності, як надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту, до якого включено, зокрема, надання послуг сільськогосподарською технікою разом з обслуговуючим персоналом.

З 01 січня 2011 року спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства врегульовано статтею 209 ПК України, пунктом 209.1 якої визначено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті, може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до пункту 209.6 статті 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно з підпунктом 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 ПК України діяльність у сфері сільського господарства включає, зокрема, надання послуг іншим сільгосптоваровиробникам (юридичним особам) та/або фізичним особам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

З огляду на викладене, судові інстанції дійшли цілком обґрунтованого висновку про відсутність підстав для обмеження підприємницької діяльності у сфері сільського господарства, яка підпадає під спеціальний режим оподаткування в порядку статті 8-1 Закону № 168/97-ВР та статті 209 ПК України, виключно наданням сільськогосподарських послуг суб'єктам спеціального режиму оподаткування та об'єктивно визнали правомірним відображення позивачем у скороченій податковій декларації податкових зобов'язань з податку на додану вартість за операціями з надання послуг з використанням сільськогосподарської техніки ТОВ «Іскра-Агро».

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 19 грудня 2011 року та № від 19 грудня 2011 року, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили, зокрема, з того, що в силу вимог пункту 250.12 статті 250 ПК України органи державної податкової служби залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Таким чином, об'єкт оподаткування збором за забруднення навколишнього природного середовища та податком за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях визначається із залученням працівників компетентних органів, до функцій яких належить визначення обсягів та видів відходів.

Втім, у даному випадку, як з'ясовано судами, податковим органом самостійно визначено об'єкт оподаткування під час нарахування платнику оспорюваних сум грошових зобов'язань розглядуваними актами індивідуальної дії, тим самим перебравши на себе функції іншого суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Шипуліна Т.М.