Справа № П/811/230/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року справа № П/811/230/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ГУЮ в Кіровоградській області
третя особа проВАТ завод "Агромаш" зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ГУЮ в Кіровоградській області, за участю третьої особи на стороні позивача - ВАТ завод "Агромаш", в якому просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії по внесенню до державного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно відомості, на підставі рішення Олександрійського міськрайсуду від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.02.2016 року та 24.02.2016 року звертався до відділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ГУЮ в Кіровоградській області щодо вчинення державної реєстрації права власності на майно, право власності на яке встановлено рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010.

Позивач зазначав, що на час подання позову відповіді не отримував. В усній формі, повідомлено, що зазначене рішення від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010 не внесене до державного реєстру судових рішень, а тому не має підстав для вчинення реєстрації.

Відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Представник пояснив, що оскільки подане рішення суду не містило відмітки про набрання законної сили, позивачу було запропоновано звернутися до канцелярії Олександрійського міськрайонного суду з відповідним запитом.

Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідь на заяву позивача надана листом №8/03.4-06 від 14.03.2016 року і на час звернення до суду з даним позовом ще позивачем не отримана.

Представник третьої особи зазначив, що вимога відповідача викладена в листі №8/03.4-06 від 14.03.2016 року про внесення запису про набрання законної сили рішення суду є безпідставним. Представник зазначав, що дана вимога не відповідає діючим на момент набрання законної сили рішення по справі №2-629/2010 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді (яка діяла з 24.07.2006р. по 01.01.2014 р. згідно наказу Міністерства Юстиції України №68).

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника відповідача та положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 07 квітня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ст. 41 КАС України суд під час розгляду адміністративної справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2016 року подальший розгляд справи проведено у прядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи 12.02.2016 року та 24.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції ГУЮ в Кіровоградській області з заявами про реєстрацію права власності на майно, яке встановлено рішенням суду від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010.

Крім того, у своїй заяві від 24.02.2016 року просив надати письмову відповідь щодо підстав відмови у вчиненні державної реєстрації (а.с.10).

Відповідач листом №8/03.4-06 від 14.03.2016 року повідомив позивача про те, що рішення Олександрійського міськрайонного суду від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010 на підставі якого позивач просить вчинити реєстрацію права власності на майно, не має запису про набрання законної сили зазначеного рішення. Позивачу запропоновано звернутися з відповідним запитом до суду для поставлення відповідної відмітки.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 3 статті 10 Закону №1952-IV визначено обов'язки державного реєстратора. Серед них - встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Приписами частини 2 зазначеної статті визначено перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частина 4 статті визначає, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

З аналізу викладених норм суд зазначає, що державна реєстрація прав та їх обтяжень має здійснюватися на підставі достовірних документів, складених в установленому законом порядку.

Досліджуючи спірні правовідносини суд встановив, що як доказ виникнення права власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Олександрія, вул. Нагорна, 106 - ОСОБА_1 надав до відділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції рішення Олександрійського міськрайонного суду від 09.04.2010 року по справі №2-629/2010, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення що розташовані за адресою: м. Олександрія, вул. Нагорна, 106 (а.с.7).

На виконання ухвали суд про витребування доказів від 11.03.2016 року голова Олександрійського міськрайонного суду листом від 22.03.2016 року №1/343/2016 повідомив, що за №2-629/2010р. в Олександрійському міськрайонному суді зареєстрована справа за позовом ОСОБА_2 до Олександрійської районної спілки споживачів товариств про визнання права власності на майно (а.с.72).

За змістом статті 124 Конституції України, пункту 9 частини 1 статті 27 Закону №1952-IV підставою для проведення такої реєстрації може бути лише те судове рішення, що набрало законної сили.

Щодо тверджень про те, що вимога відповідача надати рішення суду з відміткою про набрання законної сили порушує Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді (яка діяла з 24.07.2006р. по 01.01.2014 р. згідно наказу Міністерства Юстиції України №68) суд не бере їх до уваги та зазначає наступне.

Позивач 12.02.2016 р. та 24.02.2016р. звернувся з заявами до відділу Державної реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції про вчинення державної реєстрації права власності на майно, право власності.

Так, на час виникнення спірних правовідносин в лютому 2016 року порядок організації та діяльності органів судової влади, та встановлення правил ведення діловодства в МС, АС, ВССУ і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи визначено - Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України №173 від 17.12.2013 року.

Пунктом 13.6. вищезазначеної інструкції передбачено, що копії судових рішень, що набрали законної сили, мають бути підписані відповідальним працівником (особою) суду та суддею, а також скріплені відбитком гербової печатки суду.

У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.

На вимогу нотаріальних органів, органу Державної реєстраційної служби України, Державної автомобільної інспекції МВС України на копії судового рішення зазначається інформація про те, що оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи (кримінального провадження).

Разом з тим суд звертає увагу на наступне.

Позивач просить суд зобов'язати відповідача вчинити дії шляхом внесення до державного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно відомості.

Проте, відповідно до статті 11 Закону№1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону №1952-IV до обов'язків державного реєстратора визначено встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями

Суд, виходячи з аналізу наведених норм права дійшов висновку, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року по справі №21-2958а15.

Частиною першою статті 244-2 КАС України передбачено, зокрема, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За правилами частини 1 статті 9, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених у статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, а також враховуючи факт відсутності визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для проведення державної реєстрації припинення обтяження - відсутність рішення суду, яке б набрало законної сили, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук