Справа № 826/14628/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2016 року № 826/14628/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуюча суддя Добрянська Я.І., судді Аблов Є.В. та Федорчук А.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач)

до Національного банку України (далі - відповідач)

третя особа ПАТ "ОТП Банк"

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в останній редакції якого просить визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо ненадання інформації на його запит від 23.09.2015 та просить зобов'язати Національний банк України надати інформацію на цей запит.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що згідно із законодавством відповідач повинен володіти та володіє запитуваною ним інформацією, однак безпідставно не надав йому цю інформацію.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у письмовому запереченні та в судовому засіданні щодо позову заперечив з огляду на його необґрунтованість, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши, що згідно із законодавством, що діяло станом на час укладення між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем кредитного договору про надання останньому в кредит 80 000 доларів США, Національний банк України не отримував інформацію про заявки клієнтів комерційних банків про продаж валютних котів на Міжбанківській валютній біржі.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, будь-яких пояснень щодо спору на адресу суду не надіслала.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази, що містяться у справі, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2006 між ЗАТ "ОТП Банк" з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку укладено кредитний договір № ML-ВОО/305/2006 (далі - кредитний договір), про надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 80 000,00 доларів США під 5,49% річних для придбання нерухомого майна.

Однією з умов виникнення у позичальника права на отримання кредиту згідно з пунктом 1.3.1.1 частини № 2 кредитного договору є відкриття ним поточного рахунку в банку та сплати банку комісії у відповідності з діючими тарифами.

Пунктом 1.7.2 частини № 2 кредитного договору передбачено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебатування поточного рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника.

Згідно з доводами позивача відповідно до умов кредитного договору право власності на кредитні кошти в р сумі 80 000 доларів США до нього від Банку не перейшло, оскільки відповідний рахунок, на який поступили б ці кошти, ним не відкривався, заявку на конвертацію згаданих коштів у валюті в грошову одиницю України він не подавав, також не подавав заяву про перерахування цих коштів на оплату нерухомості.

Не погоджуючись із доводами банку про те, що до нього перейшло право власності на 80 000 доларів США шляхом конвертації цих коштів в національну грошову одиницю України, позивач уповноважив свого представника ОСОБА_2 звернутися до Національного банку України із запитом від 22.12.2014 щодо надання інформації про те, чи подавалась заява на міжбанківську валютну біржу ЗАТ "ОТП Банк" і чи надходила заявка ОСОБА_1 від 11.12.2006 про продаж на Міжбанківській валютній біржі 80 000 доларів США.

Листом від 09.01.2015 № 19-008/1033 Національний банк України повідомив представника позивача ОСОБА_2 про відмову в задоволенні його інформаційного запиту у зв'язку з тим, що інформація про участь ЗАТ "ОТП Банк" у торгах на міжбанківському валютному ринку України відповідно до статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" належить до банківської таємниці, яка може бути розкрита у порядку визначеному статтею 62 згаданого Закону.

Надалі представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 знову звернувся до Національного банку України із запитом від 23.09.2015, в якому просив повідомити чи подавалася на Міжбанківську валютну біржу заява ЗАТ "ОТП Банк" та чи надходила заявка ОСОБА_1 від 11.12.2006 про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 80 000,00 доларів США через Банк і купівлю української гривні.

Листом від 01.10.2015 № 40-01008/71788 Національний банк України повідомив представника позивача ОСОБА_2 про те, що 11.12.2006 ЗАТ "ОТП Банк" здійснював операції з купівлі-продажу безготівкових доларів США за гривню. Також повідомив, що Система підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України не передбачає відображення інформації щодо заявок конкретних фізичних осіб - клієнтів комерційних банків.

За висновком суду така відповідь Національного банку України на інформаційний запит позивача від 23.09.2015 є обґрунтованою та доводить про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду інформаційного запиту його представника від 23.09.2015, що пояснюється таким.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про Національний банк України" Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим законом та іншими законами України.

Надання Національним банком України публічної інформації у відповідь на інформаційний запит здійснюється відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується, поміж іншого, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 22 названого вище Закону встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема якщо він не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності у Національного банку України інформації, запитуваної позивачем, з огляду на те, що відповідне до законодавства, яке діяло станом на час укладення між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем кредитного договору про надання останньому в кредит 80 000 доларів США, не передбачало підстав для отримання Національним банком України інформації про заявки клієнтів комерційних банків щодо продажу валютних коштів на Міжбанківській валютній біржі, що пояснюється таким.

Так, відповідно до пункту 5 розділу 1 Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.200005 № 281 в редакції, що діяла на момент укладення вищевказаного кредитного договору від 11.12.2006 (далі - Положення), торгівлю іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України, на міжнародному валютному ринку дозволяється здійснювати виключно Національному банку та суб'єктам ринку (або з такими суб'єктами).

Суб'єктами ринку є уповноважені банки, уповноважені фінансові установи.

Таким чином, фізичні особи - клієнти банків не є безпосередніми суб'єктами міжбанківського валютного ринку України.

Згідно з пунктом 29 розділу 1 Положення суб'єкти ринку укладають між собою та з Національним банком України договори про купівлю, продаж іноземної валюти та безготівкової гривні та підтверджують ці договори виключно під час проведення Торговельної сесії.

Пунктом 32 розділу Положення передбачено, що суб'єкт ринку як за рахунок коштів своїх клієнтів, так і за власні кошти в межах лімітів відкритої валютної позиції має право виконувати заяви та доручення своїх клієнтів (крім суб'єктів ринку), а також задовольняти власні потреби щодо купівлі, продажу іноземної валюти до початку Торговельної сесії.

Торговельна сесія - комплекс організаційно-технічних засобів (дилінгове обладнання REUTERS, BLOOMBERG та Система підтвердження договорів з купівлі, який забезпечує можливість укладення та підтвердження договорів з купівлі, продаж іноземної валюти та банківських металів згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку протягом часу, що встановлюється та змінюється на підставі постанови Правління Національного банку України (пункт 4 розділу Положення).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 глави 2 Правил проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 в редакції, що діяла на момент укладення позивачем кредитного договору - 11.12.2006 (далі - Правила), уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) включає у заявку на участь у Торговельній сесії (далі - заявка) незадоволені потреби клієнтів, а також власні потреби щодо купівлі-продажу іноземної валюти та банківських металів за гривні

Заявки в паперовій формі підписуються керівником (або особою, яка його замінює) та головним бухгалтером (або особою, яка його замінює) банку (фінансової установ) і залишається на зберіганні в банку (фінансовій установі). Заявка в електронній формі подається до Національного банку в установлений ним строк.

Уповноважений банк (уповноважена фінансова установа) у заявці визначає за кожною іноземною валютою Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Національного банку України від 04.02.1998 № 34 у редакції постанови Правління Національного банку України від 02.10.2002 № 378, та за кожним видом банківських металів обсяг їх купівлі та /або продажу.

Відтак, Правилами проведення Торговельної сесії передбачалося, що заявки банків, які подавалися до Національного банку України, повинні містити відомості щодо обсягу купівлі та/або продажу відповідної іноземної валюти.

При цьому згаданими Правилами не передбачалося включення до таких заявок інформації щодо конкретних клієнтів банку та їх заявок. Крім того, Правила не містять вимог щодо подання банками до Національного банку України заявок їх клієнтів на купівлю/продаж іноземної валюти.

Водночас відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 19.03.2003 № 124 в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, інформація щодо здійснення банками операцій з купівлі-продажу безготівкової іноземної валюти відображалася у щоденній статистичній звітності за формою № 520 "Інформація про курс та обсяги операцій з іноземною валютою на міжбанківському валютному ринку України". Тобто, така інформація надавалася банками в узагальненому вигляді та не містила інформації щодо операцій в розрізі конкретних клієнтів.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на абзац другий пункту 2.5 глави 2 Правил проведення Торговельної сесії та здійснення окремих операцій, пов'язаних з купівлею-продажем іноземних валют та банківських металів, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 № 281, згідно з яким для здійснення операції з купівлі-продажу іноземної валюти з Національним банком України повноважений банк подає до Національного банку України не пізніше ніж за дві години до закінчення Торговельної сесії розгорнуту заявку. Для здійснення операції з купівлі іноземної валюти ця заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом із зазначенням ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ [або ідентифікаційного номера за ДРФО (за наявності)], суми, мети купівлі, а також курсу, за яким банк бажає здійснити операцію з купівлі іноземної валюти. Для здійснення операції з продажу іноземної валюти розгорнута заявка має містити інформацію за кожним видом валют та кожним клієнтом про суму операції, а також курс, за яким банк бажає продати Національному банку України іноземну валюту".

Наведене обґрунтовується тим, що пунктом 2.5 вищевказані Правила доповнено постановою Правління Національного банку України від 03.05.2007 № 156, яка набрала чинності 16.07.2007, тобто до укладення кредитного договору між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем.

Так само не підлягає застосуванню при вирішенні цієї справи судом і пункт 3 глави 1 розділу ІУ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, на який посилається позивач в обґрунтування свого позову, і яким передбачено, що заява про купівлю іноземної валюти або банківських металів, поміж іншого, обов'язково має містити відомості про повне або скорочене найменування клієнта, що збігається із найменуванням, яке заявлене ним у картці зі зразками підписів і відбитка печатки (для фізичної особи - прізвище, ім'я та по батькові), місцезнаходження, номер телефону/факсу. Як установлено судом, згадане Положення доповнено новим розділом IV згідно з постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216,у зв'язку з чим розділ IV уважається розділом V, що мало місце уже після укладення кредитного договору між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" позивач, який користується послугами ЗАТ "ОТП Банк", який наразі перейменовано в ПАТ "ОТП Банк", є клієнтом цього банку.

Статтею 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію:

1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан;

2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

3) перелік послуг, що надаються банком;

4) ціну банківських послуг;

5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг;

6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що в порядку статті 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність" позивач не позбавлений права звернутися до ПАТ "ОТП Банку" із запитом про надання інформації, щодо надання якої помилково звернувся до Національного банку України.

Керуючись статтями 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку та строки, встановлені частиною першою статті 254 КАС України, та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 185-187 КАС України.

Головуюча суддя Я.І. Добрянська

судді Є.В. Аблов

А.Б.Феорчук