Справа № 21-1311а16
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

8 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Коротких О.А., Панталієнка П.В., -
розглянувши заяву Окружного адміністративного суду міста Києва про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Окружного адміністративного суду міста Києва, голови Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним і скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати щомісячного грошового утримання судді,

встановила:

Вищий адміністративний суд України постановою від 17 лютого 2016 року скасував постанову Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 листопада 2011 року в частині визнання протиправним і скасування наказу голови Окружного адміністративного суду міста Києва від 6 вересня 2010 року № 227/К (далі - наказ № 227/К) про відрахування ОСОБА_4 з посади голови суду та постановив нову - позов у цій частині задовольнив. У решті судові рішення залишив без зміни.

Не погодившись з постановою Вищого адміністративного суду України, Окружний адміністративний суд міста Києва подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах норм законодавства, що регулюють питання пов'язані зі звільненням громадян з публічної служби, що, на думку заявника, підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції від 20 квітня 2011 року, 2 лютого 2016 року (справи №№ К-40333/10, К/800/51602/15).

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Як убачається зі змісту заяви та тексту оскарженого рішення, суд касаційної інстанції встановив, що у разі звільнення судді з посади у зв'язку з порушенням присяги, застосуванню підлягають загальні норми, що регулюють трудові відносини, оскільки закон, який визначає статус судді і проходження ним служби, не встановлює особливого порядку звільнення за наявності відповідного рішення Верховної Ради України. Оскільки звільнення позивача відбувалося у період перебування його у відпустці, що суперечить положенню частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), наказ № 227/К визнано протиправним та скасовано.

У рішеннях, наданих для порівняння, суд касаційної інстанції дійшов висновків про таке:

- в постанові Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2011 року (справа № К-40333/10), - що звільнення особи з посади заступника начальника управління податкової міліції Державної податкової адміністрації в Київській області (підстава: організаційно-штатні зміни) регулюються нормами спеціального закону - частиною першою статті 24 Закону України від 2 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу», пунктом 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР та дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 23 травня 1991 року. На ці (спірні) відносини положення КЗпП не поширюються;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2 лютого 2016 року (справа № К/800/51602/15) предметом спору є правомірність дій Державної судової адміністрації України щодо виплати судді, у якого закінчилися повноваження та відносно якого уповноваженим органом не було прийнято рішення про їх звільнення, грошової винагороди за період січень-березень 2015 року, виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати.

З наведеного випливає, що рішення суду касаційної інстанції, додані на обґрунтування заяви, ухвалені за інших фактичних обставин, а тому не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Окружного адміністративного суду міста Києва, голови Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним і скасування наказу, визнання протиправними дій, поновлення на посаді та стягнення заборгованості з виплати щомісячного грошового утримання судді для перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 17 лютого 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.А. Коротких

П.В. Панталієнко