Справа № 815/1419/15
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року м. Київ К/800/27390/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі №815/1419/15 за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, в якому просив скасувати рішення від 05 грудня 2014 року про відмову у державній реєстрації майна та їх обтяжень та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно: ј квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у державній реєстрації з посиланням на наявність зареєстрованого обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 є необґрунтованою, оскільки в ухвалі Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року не зазначено, що забезпечення позову унеможливлює реєстрацію майна, суд лише заборонив у відношенні цього майна виконувати які-небудь дії: тобто купівлю-продаж, дарування, інше, а заборона проводити державну реєстрацію майна відсутня.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.12.2014 року ОСОБА_4, через свого представника за довіреністю ОСОБА_5, подано заяву №9193048 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для проведення державної реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_1.

05.12.2014 року державним реєстратором на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, прийнято рішення №17748355 про відмову у державній реєстрації права власності на зазначений об'єкт нерухомості за ОСОБА_4 Підставою такої відмови є подання заяви про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Не погоджуючись з таким рішенням державного реєстратора, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку з поданням заяви після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.12.2012 року по справі №1527/18103/12.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з такими висновками судів та вважає їх обґрунтованими, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.201 року №868 (далі - Порядок №868).

Статтею 2 Закону №1952-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

У відповідності до ч.1 ст.15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. (п.5 ч.1 ст.19 Закону №1952-IV).

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України (ч.13 ст.15 Закону №1952-IV).

Відповідно до п.15 Порядку №868, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 20 Порядку №868 передбачено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (п.28 Порядку №868).

У відповідності до п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з частинами 2 та 4 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 11листопада 2014 року та 19 травня 2015 року (справи №№ 21-357а14, 21-121а15 відповідно).

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року по справі №1527/18103/12 накладено арешт на майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонено у відношенні наведеного майна виконання яких-небудь дій, а саме: купівлю-продаж, дарування та інше.

На підставі вказаного судового рішення, 13.12.2012 року нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за №13378034 про реєстрацію обтяження на об'єкт нерухомого майна, а саме, арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду, за яким реалізовано обтяження відносно нерухомого майна, постановлено на підставі ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України за заявою ОСОБА_4 в порядку забезпечення його позову у справі №1527/18103/12 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8, про визнання права власності на частину майна, що знаходиться у спільній частковій власності та стягнення грошової компенсації замість частки у спільній сумісній власності.

Як встановлено судами, представником позивача не заперечується, що заходи забезпечення вказаного позову відповідним рішенням суду не скасовувались, тобто є чинними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що з огляду на наявність запису в Реєстрі про заборону відчуження майна, рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 є правомірним та відповідає вимогам Закону №1952-IV та Порядку №868.

Також суди правомірно відмовили у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про скасування рішення про відмову у державній реєстрації права власності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: