Справа № 822/3180/15
Суддя: Ніколайчук М.Є.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/3180/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіНіколайчука М.Є.
при секретаріМазій І.В.
за участі:позивачки, представника позивачки ОСОБА_3.,представника відповідача Носаля Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до управління соціального захисту населення Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до управління соціального захисту населення Старокостянтинівської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому зазначала, що з 15.02.2013 працювала на посаді завідувача сектору прийому заяв відділу прийому громадян управління, а наказом № 18/к 1 від 17.06.2015 була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.

Позивач вказує, що заяву про звільнення вона писала під тиском керівника, наміру звільнятися не мала, а тому 19.06.2015 подала заяву про відкликання заяви від 17.06.2015, однак її було звільнено з 19.06.2016. ОСОБА_5 просила суд визнати наказ про її звільнення незаконним, поновити на раніше займаній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та 20000 грн. моральної шкоди. Крім того, просила суд поновити строк звернення до суду, т.я. вона перед цим подала позов про поновлення на роботі в Старокостянтинівський районний суд, який його повернув 03.08.2015.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задоволити в повному об'ємі, строк на звернення до суду поновити. Крім того, ними вказано, що на підставі постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 її було поновлено на раніше займаній посаді, проте, 05.01.2016 вона подала знову заяву про її звільнення за згодою сторін і в цей же день позивач була звільнена. Нового позову з приводу звільнення не подавала. Як доказ отримання моральної шкоди, ОСОБА_5 подала довідки про її звернення за медичною допомогою.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить врахувати, що ОСОБА_5 пропустила строк звернення до суду, а її звільнення проведено правомірно.

Щодо вирішення питання про поновлення ОСОБА_5 строку звернення до Хмельницького окружного адміністративного суду з даним позовом, суд приходить до висновку, що позивач такий строк не пропустила, так як нею було подано позов до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області, в межах строку звернення, помилившись із предметною підсудністю. Відтак 20.07.2015 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_5

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 15.02.2013 працювала на посаді завідувача сектору прийому заяв відділу прийому громадян управління і наказом №18/к від 17.06.2015 була звільнена з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпрП України, за угодою сторін. В позові зазначила, що звільнення її за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачає згоду сторін і має бути взаємним. В заяві про звільнення позивачка просила звільнити її з 22.06.2016, а 19.06.2016 вона подала заяву, якою заяву від 17.06.2015 відізвала, відтак, у начальника управління соціального захисту населення Старокостянтинівської районної державної адміністрації не було ніяких правових підстав видавати наказ від 17.06.2015 № 18/К 1 про звільнення з роботи ОСОБА_5

Так, статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими Кодексом Законів про Працю України, на ОСОБА_5 поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Припинення трудового договору застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Основними умовами угоди про припинення трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення ж дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ст.36 КЗпП України, відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення, також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Крім того, згідно п. 18 цієї ї постанови, при розгляді справ про поновлення на роботі судам слід з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував факт подання позивачкою заяви від 17.06.2015 про звільнення із займаної посади за згодою сторін з 22 червня 2015 року, а фактично вона звільнена з 19.06.2015.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що в неї не було бажання звільнятися, оскільки іншої роботи вона не має, сама утримує дитину - студента і інших засобів для існування, окрім як робота не має.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не довів законність та обґрунтованість прийнятого наказу, що є предметом оскарження позивачем.

При звільненні без законної підстави працівник повинен бути поновлений на роботі (ч.1 ст.235 КЗпП України).

Судом встановлено, і це підтверджується особистим рахунком робітника і службовця (а.с.34-36), що заборгованість по заробітній платі для ОСОБА_5 за час її вимушеного прогулу виплачена в повному об'ємі.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000 грн., то така вимога, на думку суду, не підлягає задоволенню.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із приниженням її честі та гідності, а також ділової репутації. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_5 не довела, що її моральні страждання слід оцінити в 20000 грн. При цьому, суд бере до уваги, що її позовні вимоги про поновлення на роботі задоволено. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позивач 05.01.2016 знову подала заяву про її звільнення за згодою сторін, наказом від 05.01.2016 вона звільнена і такий наказ ОСОБА_5 вже не оскаржувався.

За таких обставин, позовні вимоги про скасування наказу від 17.06.2015 № 18/К 1 та визнання його незаконним, а також поновлення ОСОБА_5 на раніше займаній посаді з 19.06.2015 слід задоволити, а в задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Керуючись ст.ст.158-163,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління соціального захисту населення Старокостянтинівської районної державної адміністрації про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Управління соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА Хмельницької області від 17.06.2015 року № 18/К 1 про звільнення ОСОБА_5 з роботи.

Поновити ОСОБА_5 на посаді завідувача сектору прийому заяв відділу прийому громадян Управління соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА Хмельницької області з 19 червня 2015 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21 квітня 2016 року 09:30

Суддя/підпис/М.Є. Ніколайчук
"Згідно з оригіналом"