Справа № 822/1050/14
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/36885/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю представника:позивача - Янчук О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РАНП"
напостанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.04.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р.
у справі№ 822/1050/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РАНП"
доХмельницької районної державної адміністрації
третя особаУправління Держземагенства у Хмельницькому районі
провизнання незаконним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РАНП" звернулося з позовом в якому просило визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 15.07.2009 року за №829/09-р про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірне розпорядження винесено ще до закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки яку використовує позивач, що є грубим порушенням права позивача на першочергове право на переукладення договору оренди на новий строк.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.04.2014р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.04.2014р. та ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р. позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 29 липня 2004 року між ТОВ «Фінансова компанія «РАНП» та Хмельницькою районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки за №95, строком на п'ять років до 05 серпня 2009 року.

18 жовтня 2004 року ТОВ «Фінансова компанія «РАНП», відповідно до договору оренди від 29.07.2004 року №95, на підставі розпорядження голови РДА від 18 жовтня 2004 року №1149/04, надала в суборенду земельну ділянку для випасу та утримання коней, яка знаходиться на території Осташковецької сільської ради для ТРК "Контакт".

18 січня 2007 року позивач звернувся з листом про добровільну відмову від оренди земельної ділянки, та проханням розірвати договір оренди від 29.07.2004 року № 95, а також укласти новий договір оренди вищезазначеної земельної ділянки з ТРК «Контакт».

12 лютого 2007 року Хмельницька РДА листом повідомила, що договір оренди №95 можливо буде розірвати, лише після повного погашення заборгованості за оренду земельної ділянки, яка виникла у ТОВ «Фінансова компанія «РАНП». Після чого, ТРК «Контакт» матиме право звернутися із заявою про надання в оренду вищезазначеної земельної ділянки згідно чинного законодавства.

16 грудня 2013 року позивач листом №16/12-13, звернувся з проханням надати інформацію щодо того, чи передані земельні ділянки помічені на плані-схемі як паї, у власність чи користування фізичним та/чи юридичним особам.

Листом від 11 січня 2014 року №40/07-68/14 відповідач повідомив позивача про те, що земельні ділянки помічені на плані-схемі як паї перебувають у власності громадян.

Хмельницька РДА листом 03 березня 2014 №40/07-572/14, для ТОВ «Фінансова компанія «РАНП» надала копії розпоряджень від 15.07.2009 року №829/09-р, та від 10.04.2009 року №397/09-р, на підставі яких громадяни мають у власності чи користуванні вказані земельні ділянки.

Не погодившись з діями відповідача щодо надання у власність земельної ділянки яка перебуває в оренді у позивача, останній і звернувся із зазначеним позовом до суду.

Розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що в зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди № 95 від 29.07.2004 року спірна земельна ділянка перейшла в розпорядження орендодавця - Хмельницької районної державної адміністрації, яка здійснювала розпорядження нею відповідно до наданих їй чинним законодавством повноважень.

Однак колегія суддів вважає передчасними висновки судів, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного розпорядження) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ст. 19 Закону).

Згідно з ст. 31 Закону договір оренди землі припиняється в разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; - поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; - смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; - ліквідації юридичної особи - орендаря; - відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання визначене статтею 32 Закону, відповідно до якої на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 18 січня 2007 року позивач звернувся з листом про добровільну відмову від оренди земельної ділянки, та проханням розірвати договір оренди від 29.07.2004 року № 95. У відповідь 12 лютого 2007 року Хмельницька РДА листом повідомила, що договір оренди №95 можливо буде розірвати, лише після повного погашення заборгованості за оренду земельної ділянки, яка виникла у ТОВ «Фінансова компанія «РАНП».

Таким чином, колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій стосовно припинення дії договору оренди, оскільки останніми не було досліджено, чи відповідає обмін листами від 18.01.2007р. та від 12.02.2007р. положенням ст.ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі» щодо підстав припинення договору оренди за згодою сторін.

Крім того, поза увагою судів залишилось посилання позивача на те, що він після закінчення дії договору також продовжує сплачувати орендну плату, чи приймала Хмельницька районна державна адміністрація ці платежі, чи була повернута орендарем земельна ділянка та чи користується фактично на даний час орендар даною земельною ділянкою. Дослідження даних обставин має значення з огляду на положення п. 5.2 Договору оренди та ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до п. 5.2. Договору № 95 оренди земельної ділянки від 29.07.2004р. ТОВ «ФК «РАНП» має право переважного придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважного права за рівних інших умов на поновлення договору оренди.

А відповідно до ст. 33 Закону після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Таким чином, для надання оцінки щодо правомірності оскаржуваного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації від 15.07.2009 року за №829/09-р судам необхідно дослідити та вирішити питання щодо можливої чинності договору оренди земельної ділянки від 29.07.2004р. № 95 станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження.

Також згідно Акту про встановлення границь земельної ділянки в натуру (на місцевість), який є невід'ємною частиною Договору № 95 оренди земельної ділянки від 29.07.2004р., (копія є в матеріалах даної справи), земля передавалась в оренду для утримання та випасу коней за рахунок земель, які не підлягають паюванню. Отже, в даному випадку мова йде про те, що спірним розпорядженням невстановленим громадянам була виділена у власність земля, яка не підлягала паюванню.

Крім цього, судам першої та апеляційної інстанції слід звернути увагу на те, чи було дотримано спірним розпорядженням вимог Земельного кодексу України щодо порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Отже, вирішуючи питання про законність або незаконність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, судам належало зробити висновки на відповідність цього рішення приписам ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч. ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Між тим, суд касаційної інстанції позбавлений права перевірити зазначені обставини та усунути можливі зазначені порушення, оскільки відповідно до ч.1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з ініціативи суду.

При цьому статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України третім особам, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, надано права та обов'язки, визначені у статті 49 цього Кодексу.

Статтею 13 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій по даній справі були прийняті судові рішення, які можливо безпосередньо стосуються прав та обов'язків осіб, якім було виділено земельні ділянки оскаржуваним розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації від 15.07.2009 року за №829/09-р, та які не були залучені до участі в даній справі і не було повідомлено про можливість вступити у дану справу, що є порушенням норм процесуального права, яке не може бути виправлене судом касаційної інстанції.

Отже, суду першої інстанції під час нового розгляду необхідно визначити коло осіб, права яких порушуються при прийнятті рішення у даній справі, та вирішити питання щодо можливого залучення їх до участі у справі.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення судів вимогам ст. 159 КАС України не відповідають. Неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій. Відповідно до приписів ст. 220 КАС України допущені порушення не можуть бути перевірені і усунуті судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене, судові рішення, ухвалені у даній справі, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду справу суду належить врахувати недоліки, викладені у мотивувальній частині ухвали і правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "РАНП" задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.04.2014р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.06.2014р. скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: