Справа № 804/19326/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови від 07.11.2014 року, -
24 листопада 2014 року Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. щодо винесення постанови від 07.11.2014 року про стягнення з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1675,64 грн. у виконавчому провадженні ВП № 44263354;
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.11.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 44263354.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору не врахував ту обставину, що позивач під час виплати доходу на користь фізичної особи є податковим агентом останньої, згідно Податкового кодексу України та повинен нараховувати, утримувати та сплачувати за рахунок сплачених коштів за фізичну особу податок на доходи фізичних осіб. Таким чином, сума у платіжному дорученні позивача не відповідає сумі, яка вказана у рішеннях суду, оскільки позивач утримав та сплатив з неї податки, згідно Податкового кодексу України. Позивач також зазначає, що виконання рішення суду ним було здійснено добровільно у строк, наданий державним виконавцем для добровільного виконання судового рішення; грошові кошти перераховувались з рахунку позивача на рахунок фізичної особи; у платіжному дорученні чітко вказано, що сума перераховується на користь фізичної особи на виконання рішення суду. Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача не є обґрунтованим в частині необхідності стягнення виконавчого збору з позивача з урахуванням вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», а саме: державний виконавець не вказав чому ним не застосовуються у спірних правовідносинах норми Податкового кодексу України, чому норми Закону України «Про виконавче провадження» мають пріоритет порівняно з Податковим кодексом України. Одночасно, позивач наголосив на тому, що під час нарахування, утримання та сплати податків з сум, які сплачені на користь фізичної особи, позивач діяв на підставі податкової консультації податкового органу.
25 листопада 2014 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі (а.с. 1-2).
25 листопада 2015 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 04.02.2016 р. представник позивача та представник третьої особи, належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання, до суду не прибули. Представником позивача подано письмове клопотання про розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення проти позову, просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування заперечень зазначив, що при здійсненні виконавчих дій по виконанню виконавчого провадження, державний виконавець повністю дотримувався вимог діючого законодавства.
Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до приписів ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
27.02.2014 р. Марганецьким міським судом Дніпропетровської області винесено рішення, згідно з яким суд вирішив стягнути з позивача кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди.
На виконання зазначеного судового рішення, Марганецьким міським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 2/180/407/2014.
07.08.2014 р. старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловолом В.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 44263354 по виконанню виконавчого листа № 2/180/407/2014, виданого 17.07.2014 р. Марганецьким міським судом Дніпропетровської області щодо стягнення з ДП "Придніпровська залізниця" на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн.
У зазначеній постанові ДП "Придніпровська залізниця" надано строк для виконання судового рішення до 13.08.2014 року.
Позивач у наданий державним виконавцем строк для добровільного виконання виконавчих документів сплатив суми заборгованість стягувачу, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень від 12.08.2014 року за № 2476 та № 2475, у яких зазначено рішення суду та отримувача грошових коштів - фізичну особу.
Із даних платіжних доручень також вбачається, що позивач із суми, яка підлягала сплаті стягувачу, утримав податок на доходи фізичних осіб у відповідності до норм Податкового кодексу України, у зв'язку із чим, суми грошових коштів отримані стягувачем були меншими, ніж зазначені у виконавчому листі, саме на суму податку на доходу фізичних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що ДП "Придніпровська залізниця" також звернулось із листом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, за вих. № 1630/10/04-36-17-01-16 від 20.03.2014 р. щодо надання письмової податкової консультації, відповідно до ст. 52 Податкового кодексу України.
12.08.2014 року відповідачем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 44263354, у зв'язку з направленням до суду заяви про роз'яснення рішення.
05.11.2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловолом В.О. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 44263354.
06.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП № 44263354 до зведеного виконавчого провадження.
07.11.2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловолом В.О. винесено постанову про стягненн з ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1675,64 грн., у зв'язку з невиконанням боржником у добровільному порядку виконавчого документу.
Не погодившись із діями державного виконавця та винесеною постановою, ДП «Придніпровська залізниця» звернулось до суду із даним позовом за захистом порушеного права.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, предметом спору є фактично відносини щодо того, чи повинен позивач, як податковий агент, сплачувати під час виконання судових рішень про стягнення шкоди (моральної та матеріальної шкоди) за фізичну особу податок на доходи фізичних осіб; а також те, чи буде отримання грошових коштів фізичними особами за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб повним виконанням виконавчого документу, у розумінні Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 17 Закону № 606, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.
Згідно ч .1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Так, Закон України "Про виконавче провадження" не містить норм, які б виключали застосування норм Податкового кодексу України до відносин стосовно стягнення заборгованості за виконавчим документом, який видано судом.
Норми Податкового кодексу України також не містять норм щодо звільнення від оподаткування всіх грошових коштів, які отримані згідно рішень судів, а також не містить особливостей оподаткування грошових коштів отриманих за рішення суду.
У відповідності до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, рішення суду є однією із підстав для виникнення цивільних прав та обов'язків.
За викладених обставин, виконання рішення суду повинно здійснюватись з урахуванням як норм Закону України "Про виконавче провадження", так і норм Податкового кодексу України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України.
Податковий кодекс України є спеціальним законом відносно Закону України "Про виконавче провадження", стосовно оподаткування доходів отриманих фізичними особам, в т.ч. і на виконання рішень судів.
Податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV Податкового кодексу України (п.п. 14.1.180 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
У відповідності до п.п. а) п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Підпунктом "а" та "б" пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Згідно п.п. 168.1.1 та п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Таким чином, податковий агент утримує та перераховує податок лише у разі, коли проводить нарахування доходів; при нарахуванні доходів у податкового агента виникає заборгованість перед одержувачем доходів; нараховані доходи є джерелом для утримання податку з такого доходу; при виплаті такого доходу у податкового агента виникає зобов'язання щодо перерахунку до бюджету утриманого за рахунок доходу податку. Тобто, податок утримується від суми такого доходу та за рахунок такого доходу при його нарахуванні.
Отже, оскільки позивач є юридичною особою, то при здійсненні виплати доходу на користь фізичної особи виступає як податковий агент останньої, та повинен нараховувати, утримувати та сплачувати за фізичну особу податок на доходи фізичних осіб.
Норми Податкового кодексу України не передбачають будь-якого іншого порядку оподаткування доходів, які сплачується юридичною особою на користь фізичної особи, в залежності від порядку її виплати, а саме: або добровільно, або примусово за рішенням суду.
У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вказано про те, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Згідно п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю.
Таким чином, дохід у вигляді відшкодування немайнової (моральної) шкоди включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Поняття збитків міститься у статті 23 Цивільного кодексу України, до яких згідно ч. 2 вказаної статті відносяться втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно частин 2 та 4 статті 24 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Суд зазначає, що виключення пункту "а" п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України стосується саме відшкодування заподіяної матеріальної шкоди; шкоди життю та здоров'ю, та не стосуються немайнової (моральної) шкоди.
Як вбачається зі змісту виконавчого листа Марганецького міського суду Дніпропетровської області, виданого від 17.07.2014 р., який виконуються відповідачем у виконавчому проваджені ВП № 44263354, з позивача стягнуто саме немайнову (моральну) шкоду, яка спричинена психологічними та моральними стражданнями фізичної особи - ОСОБА_3
Враховуючи те, що у даному рішенні місцевого загального суду, за виконавчим провадженням ВП № 44263354 стягнуто з позивача на користь фізичної особи саме моральну (немайнову) шкоду, то позивач як податковий агент під час добровільного виконання виконавчого документу (перерахування грошових коштів з рахунку позивача на рахунок фізичної особи) повинен був нарахувати, утримати та сплатити за фізичних осіб податок на доходи фізичних осіб, що було здійснено позивачем.
Отже, у зв'язку з тим, що ДП «Придніпровська залізниця» під час виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні ВП № 44263354 виплатило грошові кошти у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди на користь фізичної особи за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб згідно норм Податкового кодексу України, то позивач вважається таким, що виконав у повному обсязі виконавчий документ.
Так, матеріалами справи підтверджується виконання ДП "Придніпровська залізниця" зазначеного виконавчого документу у наданий державним виконавцем строк, а саме, платіжним дорученням від 12.08.2014 р. № 2475 та платіжним дорученням від 12.08.2014 р. № 2476 у добровільному порядку, тобто, відповідачем було протиправно нараховано позивачу виконавчий збір за постановою від 07.11.2014 р. за виконавчим провадженням ВП №44263354.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору також не є обгрунтованим рішенням, оскільки зазначеному рішенні державним виконавцем жодним чином не наведено правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору, з огляду на норми Податкового кодексу України та Закон України «Про виконавче провадження», та не наведено розрахунку суми виконавчого збору.
У відповідності до п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, постанова старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. про стягнення виконавчого збору від 07.11.2014 року ВП № 44263354 винесена із порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у місті Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця - підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 73,08 грн. підлягає поверненню.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови від 07.11.2014 року - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. щодо винесення постанови від 07.11.2014 року про стягнення з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1675,64 грн. у виконавчому провадженні ВП № 44263354.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В.О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 07.11.2014 року у виконавчому провадженні ВП № 44263354.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.П. Павловський