Справа № 805/121/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року справа №805/121/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 805/121/16-а (головуючий І інстанції Голошивець І. О.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області, Апеляційного суду Донецької області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання виплатити суддівську винагороду,-

ВСТАНОВИВ:

В січня 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач, апелянт) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, Апеляційного суду Донецької області в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність голови Апеляційного суду Донецької області, як суб'єкта владних повноважень, яка потягнула за собою заподіяння матеріальної шкоди, пов'язаної з призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді;

- зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі, передбаченому законодавством України на час виповнення 65 років, тобто, з 04 лютого 2015 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, Апеляційного суду Донецької області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання виплатити суддівську винагороду - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано Рішення Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя №5449/7107 від 16 грудня 2015 року про відмову в переведенні з пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці.

Зобов'язаноУправління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 74 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 лютого 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 лютого 2015 року, тому, викладена у Рішенні №5449/7107 від 16 грудня 2015 року відмова позивачу в переведенні з пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці є необґрунтованою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що за Рішенням Конституційного суду України підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме :щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише у частині, якою встановлено «розмір щомісячного довічного грошового утримання 74 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Просить зобов'язати Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя нарахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частинипершої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Вищої ради юстиції із заявою про відставку, відповідно до п.9 ч.5 статті 126 Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-VIII ОСОБА_2 звільнено з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку (а.с.22-28).

Наказом В.о. Голови Апеляційного суду Донецької області № 398 к від 23 листопада 2015 року суддю Єгорову Олену Іванівну відраховано зі штату Апеляційного суду Донецької області 23 листопада 2015 року у зв'язку із поданням заяви про відставку, на підставі заяви ОСОБА_2, постанови Верховної Ради України №788-VІІІ від 12.11.2015р., погодження в установленому порядку (а.с.18).

Відповідно до листа Вищої ради юстиції від 28 січня 2016 року вих.№733/0/9-16 встановлено, що ОСОБА_2 звернулась із заявою про звільнення з посади судді апеляційного суду Донецької області у відставку 30 вересня 2014 року, котра надійшла на адресу Вищої ради юстиції 06 жовтня 2014 року за вхідним №380/0/6-14 (а.с.50).

10 грудня 2015 року позивач звернулась до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Можливість отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено довідкою Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року, де зазначений загальний трудовий стаж судді Єгорової О.І., який складає 22 роки 10 місяців 19 днів (а.с.20).

Відповідно довідки Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року визначено, що згідно записів в трудовій книжці загальний стаж державної служби ОСОБА_2 складає 31 рік 09 місяців 22 дні (а.с.21).

Згідно довідки Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року, заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 становить 15 158,00 грн. (а.с.19).

16 грудня 2015 року Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя винесено Рішення №5449/7107 про відмову в переведенні з пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці від 16 грудня 2015 року вих. №28412/02, яким встановлено, що 10 грудня 2015 року позивач звернулась із заявою до Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя про переведення з пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці згідно ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та разом із заявою надала відповідні документи.

Зазначеним Рішенням визначено, що згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII від 02.03.2015р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

За таких обставин відмовлено гр. ОСОБА_2 в переведенні з пенсії за віком на довічне грошове утримання судді у відставці. (а.с.12).

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 9 ч.5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

При цьому, звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в частині першій ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за якою суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Отже, право на відставку виникає з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг 20 років і саме ця обставина є єдиною умовою набуття права на відставку. Факт подання заяви про відставку є лише доказом реалізації цього права.

Наведені положення закону знайшли свою деталізацію у рішенні Конституційного Суду України №10-рп/2013 від 19.11.2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону № 2453 дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 мала право на відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 своє волевиявлення щодо звільнення у відставку, висловила у письмовій заяві на адресу Вищої ради юстиції у вересні 2014 року, яка надійшла до Вищої Ради юстиції 06 жовтня 2014 року.

Факт подачі заяви про відставку 30 вересня 2014 року, тобто до набрання законної сили Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року, підтверджується листом Вищої ради юстиції від 28 січня 2016 року № 733/0/9-16 (а.с.87).

Так, постановою Верховної Ради України тільки 12 листопада 2015 року №788-VIII позивачку було звільнено з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку (а.с.22-28).

Cтаттею 102 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, що діяла на момент виниклих правовідносин) передбачено, що суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років. Вища кваліфікаційна комісія суддів України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного у частині першій цієї статті, зобов'язана повідомити Вищу раду юстиції про наявність підстави для звільнення судді. Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді у зв'язку з досягненням ним шістдесяти п'яти років до органу, який обрав або призначив суддю, не пізніш як за п'ятнадцять днів до дня, зазначеного у частині першій цієї статті. Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років.

Так, матеріалами справи передбачено, що ОСОБА_2 03 лютого 2015 року виповнилось 65 років, тобто з 04 лютого вона не мала можливості здійснювати правосуддя. Проте заяву про відставку до Вищої Ради юстиції вона подала 06 жовтня 2014 року.

Частиною 3 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Так, подання заяви про відставку та внесення Вищою радою юстиції відповідного подання до Верховної Ради України вказує на набуття суддею права на відставку.

Безпосередню роль у цьому процесі також відведено й Верховній Раді України, оскільки, згідно з положеннями статті 216 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України "Про Регламент Верховної Ради України" №1861-VI від 10 лютого 2010 року, керівництво Верховної Ради України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях, за результатом розгляду якого, рішення про звільнення судді приймається відкритим поіменним голосуванням і оформлюється постановою Верховної Ради (ч.8 ст. 216-1).

Як було вже зазначено, ОСОБА_2 подала до Вищої ради юстиції заяву про відставку, яка надійшла до Вищої Ради юстиції 06 жовтня 2014 року, що підтверджується листом Вищої Ради юстиції (а.с.87), що не оспорюється сторонами, а відповідне подання винесено Вищою радою юстиції до Верховної Ради України, якою лише 12 листопада 2015 року винесено Постанову №788-VIII про звільнення з посади судді Апеляційного суду Донецької області Єгорової О.І. у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Від так, фактичне звільнення позивача з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку відбулося лише Наказом В.о. Голови Апеляційного суду Донецької області № 398 к від 23 листопада 2015 року, яким суддю Єгорову Олену Іванівну відраховано зі штату Апеляційного суду Донецької області 23 листопада 2015 року у зв'язку із поданням заяви про відставку, на підставі заяви ОСОБА_2, постанови Верховної Ради України №788-VІІІ від 12.11.2015р., погодження в установленому порядку (а.с.18, 22-28).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що, тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від волі позивача, а тому, не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку. Позбавлення позивача права на отримання відповідної вихідної допомоги у зв'язку з відставкою суперечить приписам статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зокрема, пунктом 8 визначено, що частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання"; перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку"‚ та четверте речення частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними Законом № 3668, а саме: „Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України".

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року №21-584а14 в подібній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом України № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 також зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст. 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Таким чином, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави і гарантіями забезпеченості незалежності суддів, оскільки суддя відповідно до ст. 127 Конституції України, а також статті 53 Закону України про судоустрій і статус суддів, обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може відокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закону №2453-УІ, є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Крім того, до приписів ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", навіть після неодноразово внесених в нього змін, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У відповідності із пунктами 3, 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 № 5-5) та Додатку № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена особа форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, що враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Саме таку довідку та інші необхідні документи позивачка отримала при звільненні для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон №1166), яким, зокрема, пунктом 28 визначено: у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41 - 45, ст. 529 із наступними змінами): 1) статтю 136 виключити; 2) у частині третій статті 138 цифри "80" замінити цифрами "70".

Тобто, в редакції, станом на момент подання заяви до Вищої Ради юстиції, тобто на 06 жовтня 2014 року визначено, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Однак, за Рішенням Конституційного суду України підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Приймаючи до уваги, що на час прийняття Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, що діяла на момент правовідносин, позивачка вже набула право на відставку, маючи необхідний стаж роботи і могла в любий час до досягнення граничного віку перебування на посаді судді подати заяву про відставку. Проте, заява про відставку ОСОБА_2 була подана до Вищої Ради юстиції лише 06 жовтня 2014 року, тобто після набрання чинності Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", тому, слід вважати, що остання набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, однак, з урахуванням змін, внесених Законом № 1166 до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", лише в розмірі 70 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, але без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Тобто, при вирішенні даної справи, з урахуванням змін, внесеним Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", норма якого є чинною та не визнана неконституційною, суд вважає, що застосуванню підлягає частина третя статті 138 Закону №2453 в наступній редакції: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Оскільки довідкою Апеляційного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року визначений загальний трудовий стаж судді Єгорової О.І., який складає 22 роки 10 місяців 19 днів, з урахуванням правил застосування норм частини 3 ст.138 Закону №2453 у вищевикладеній редакції, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає позовна вимога щодо нарахування та виплати позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 74 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 лютого 2015 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вищевикладене повністю спростовує доводи апелянта стосовно право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04 лютого 2015 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 805/121/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 р. у справі № 805/121/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов