Справа № 344/12508/15а,2а/344/485/15
Суддя: Ліщинський Андрій Михайлович
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року Справа № 876/1751/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі :

головуючого судді: Ліщинського А.М.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську про визнання дій неправомірними та зобов`язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И Л А:

26.08.2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірними дій, зобов'язання зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожен рік роботи за один рік і шість місяців) періоди роботи з 03.04.1982 року по 29.01.1990 року як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі та зробити перерахунок і виплатити пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з 25.03.2004 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відмова відповідача зарахувати відповідні періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні (1 рік роботи як 1 рік 6 місяців) є протиправною, оскільки не грунтується на вимогах чинного законодавства України.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФ в м.Івано-Франківську та зобов`язано здійснити ОСОБА_1 обчислення пільгового стажу із розрахунку: один рік роботи в Районах Крайньої Півночі за один рік і шість місяців відповідно до поданої довідки про період роботи з 03.04.1982 року по 29.01.1990 року. Зобов`язано УПФ в м.Івано-Франківську сплатити ОСОБА_1 недоотримані ним кошти, починаючи з 17.08.2015 року та проводити виплати перерахованої пенсії у подальшому. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі покликається на те, що радянським законодавством не розповсюджувалися пільги щодо обчислення стажу в півтора кратному розмірі на працівників вахтовим методом роботи.

Особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи. що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Частиною 1 ст.195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність вирішення справи відповідно до вимог ст.13 КАС України забезпечується системою: апеляційною та касаційною. Можливість апеляційного та касаційного оскарження судових рішень є принципом адміністративного судочинства, що спрямований на забезпечення прав осудності (законності та обґрунтованості) судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки Прикарпатським управлінням бурових робіт від 17.08.2015р. №10-1283 та записами трудової книжки підтверджено роботу позивача розподілювачем робіт, слюсарем КВПіА, інспектором, старшим інспектором відділу кадрів з 03.04.1982 по 01.09.1995 роки вахтово-експедиційним методом, в тому числі в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області) та в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області) і його заробіток обчислювався з урахуванням північної надбавки та районного коефіцієнта за роботу в таких районах. Режим роботи - 15 робочих днів в МПКП та РКП в місяць по 12 год. за добу+К1,К2 з відпрацюванням місячного та річного норми робочого часу.

Листом №250/Ш-15 від 17.08.2015 року Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську, на запит позивача, повідомило про відсутність підстав для зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі в пільговому обчисленні(1 рік роботи за 1 рік 6 місяців), оскільки у останнього відсутній письмовий трудовий договір за період роботи у зазначених районах.

Вважаючи таку відповідь неправомірною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу від 10 лютого 1960 року, постанови № 148, Указу від 26 вересня 1967 року.

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Положення про вахтовий метод встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Даної правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 27.10.2015 року у справі №338/1079/14-а.

Колегією суддів встановлено, що в період з 03.04.1982 року по 01.09.1995 року позивач працював розподілювачем робіт, слюсарем КВПіА, інспектором, старшим інспектором відділу кадрів вахтово-експедиційним методом, в тому числі в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі (Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області) та в районах Крайньої Півночі (Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області) що підтверджується довідкою, що є в матеріалах пенсійної справи, виданою Прикарпатським управлінням бурових робіт від 17.08.2015 року №10-1283, яка уточнює особливий характер праці чи умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії і яка підтверджує постійну зайнятість на роботі, яка дає право на встановлені законом пільги та трудовою книжкою.

Згідно ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Керуючись вищенаведеним колегія суддів вважає, що в позові слід відмовити, оскільки позивач працював вахтово-експедиційним методом котрий виключає можливість зарахування одного року роботи за один рік і шість місяців роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську задовольнити, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2015 року у справі №344/12508/15-а - скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів шляхом подання скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М.Ліщинський

Судді О.І.Довга

І.І.Запотічний