Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2016 року м. Київ К/9991/53085/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства Сумської облспоживспілки "Центральний ринок міста Суми" на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2012 по справі № 2а-1870/6220/11

за позовом Підприємства Сумської облспоживспілки "Центральний ринок"

до Державної податкової інспекції в м. Суми

про скасування наказу, податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Підприємством до суду заявлений позов, з урахуванням уточнень, про скасування наказу Державної податкової інспекції від 15.07.2011 № 3901 "Про організацію документальної невиїзної перевірки підприємства Сумської облспоживспілки "Центральний ринок" та податкового повідомлення-рішення від 23.08.2011 № /0/67374, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності за основним платежем на суму 339 565,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1,00 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10.11.2011 позов задоволено в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що оскільки у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України змін щодо розміру орендної плати до договору оренди землі внесено не було то відповідно позивач при визначенні розміру зобов'язань з орендної плати за землю не порушив вимог чинного законодавства.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2012 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що річна сума орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, визначається відповідно до умов договору оренди, але її розмір не може бути меншим ніж встановлено пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Не погодившись із судовим рішенням апеляційної інстанції, позивач до Вищого адміністративного суду України подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги Підприємство зазначає, що орендна плата за користування земельними ділянками має договірне походження, а зміна розміру орендної плати повинна бути оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства шляхом внесення відповідних змін до договору оренди. Крім того, позивач вказує на протиправність наказу від 15.07.2011 № 3901 на підставі, якого було проведено документальну невиїзну перевірку Підприємства.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Як встановлено судами, передумовою прийняття спірного податкового повідомлення - рішення були висновки фахівців контролюючого органу за результатами документальної невиїзної перевірки Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства, викладені в акті від 08.08.2011 №6035/152/01562148, про порушення позивачем вимог пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, що полягало у заниженні податкового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності з юридичних осіб за січень - травень 2012 року на суму 339 565,06 грн. внаслідок нарахування та сплати орендної плати за договором оренди землі в розмірі 1% від грошової оцінки, замість встановлених Податковим кодексом України 3 %.

Судами також встановлено, що вказана перевірка була проведена на підставі наказу Державної податкової інспекції від 15.07.2011 №3901 про організацію документальної невиїзної перевірки Підприємства та пп. 20.1.4 п. 20.1, ст. 20, п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України - органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

Згідно п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

А п 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Крім того, хоча п. 79.3 ст. 79 Податкового кодексу України і визначено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, що передбачене пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, а відтак з відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказ від 15.07.2011 № 3901 "Про організацію документальної невиїзної перевірки підприємства Сумської облспоживспілки" виданий повноважною на те особою у порядку встановленому п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України, а Підприємство належним чином було повідомлено про проведення перевірки, шляхом вручення 20.07.2011 запрошення за №57604/10/15-218, щодо явки 05.08.2011 до Державної податкової інспекції посадових осіб суб'єкта господарювання для проведення документальної невиїзної перевірки з питання дотримання вимог податкового законодавства.

Колегія суддів також погоджується з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення з огляду на наступне.

Так, зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, зокрема, пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 визначено, що плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів та в силу вимог пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 вказаного Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

А відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, пп. 14.1.136. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, що кореспондується зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Так, дійсно розмір та умови внесення орендної плати встановлюються сторонами у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК).

Проте, пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 вказаного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2 п. 288.5ст. 288 Податкового кодексу України).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 вказаного Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати визначеної у договорі.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності (п. 5.2 ст. 5), до моменту внесення до договору оренди відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про правомірність збільшення Підприємству суми грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності з юридичних осіб згідно податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від від 23.08.2011 № /0/67374.

Вказаний висновок узгоджується також із практикою Верховного Суду України. Так, у справі № 21-274а14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумська фірма "Усе для дому" до Державної податкової інспекції у м. Сумах про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення у своєму рішенні від 02.12.2014, Суд зазначив, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності має відповідати вимогам пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, до моменту внесення до договору відповідних змін розмір орендної плати не може бути меншим, ніж встановлений пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції відхиляє доводи Підприємства, викладені у касаційній скарзі, і не вбачає підстав для скасування судового рішення апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Підприємства Сумської облспоживспілки "Центральний ринок міста Суми" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2012 по справі № 2а-1870/6220/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко