Справа № 462/656/16-а
Суддя: Кирилюк А. І.
Дата ухвалення: 2016-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/656/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі головуючого судді Кирилюка А.І., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити такі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова, у якому суд просить визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо припинення виплати пенсії з 01 червня 2015 року, призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII ОСОБА_1, зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова відновити з 01 червня 2015 року виплату призначеної мені пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII, відповідно до вимог ст. 256 КАС України, постанову суду в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова відновити з 01 червня 2015 року виплату призначеної мені пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що з 30.12.2008 року йому призначена пенсія, з цього часу позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львовата отримує пенсію за вислугу років. З 2007 року позивач працює на посаді судді Франківського районного суду м.Львова.

З 1 квітня 2015 року виплата йому пенсії за віком була припинена відповідно до ст. 12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до п. 5 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України, у тому числі і Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки до 1 червня 2015 року Верховною Радою України не був прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначалися відповідно до ряду законів, в тому числі «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, з 1 червня 2015 року відпали підстави для припинення виплати йому пенсії за віком, оскільки він з зазначеної дати не є особою, яка має право на призначення пенсії у порядку спеціального закону. Проте, виплати пенсії відповідачем не поновлені.

Відповідач, повідомлений про відкриття скороченого провадження у справі належним чином відповідно до ст. 33 КАС України. Ухвалу про відкриття скороченого провадження судом направлено на адресу відповідача, та вручено.

Відповідач подав суду письмові заперечення на позов, в яких вказали, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», « Про статус народного депутата», « Про державну службу», « Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 року №911 тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбаченихзаконами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Крім цього, просив суд звернути увагу на те, що факт неприйняття до 01 червня 2015 року Верховною Радою України Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах, не може бути достатнім доводом позовних вимог позивача, оскільки відсутній будь - який мезанім для відновлення виплати пенсії позивачу. Також покликається на те, що розпорядженням Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львовавід 19.01.2016 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2016 року у зв'язку із призначенням пенсії за вислугу років в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців. Враховуючи вищезазначене, управлінням правомірно тимчасово припинено виплату пенсії, у зв'язку з чим відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши зміст адміністративного позову, зваживши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи та з'ясувавши дійсні обставини, які перевірив доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Так, відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Франківського районного суду м.Львова.

Водночас позивач перебував на обліку в Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова, як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2008 року по 01.02.2016 року, що визнається відповідачем у своїх запереченнях.

З 1 квітня 2015 року Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львовапризупинило виплату позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач, посилаючись на те, що підстави невиплати йому пенсії з 01.06.2015 року відсутні, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та доказам на їх підтвердження, суд виходить з наступного.

Так, ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у Рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії щомісячного довічногогрошового утримання), Конституційний Суд України наголошує, що ч.3 ст.22 Конституції України установила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

02.03.2015 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р., який набрав чинності з 01.04.2015 року.

Вказаним Законом внесені зміни в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», « Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сімї відповідно до пункту "а" частини першої статті 16 та пункту "а" частини першої статті 24 цього Закону, не нараховуються".

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ « Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ « Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підстави для невиплати йому пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону.

Окрім того, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону № 213 від 02.03.2015 року стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим, державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Крім цього, в тексті вказаного Закону чітко визначено «з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України».

При цьому, право на пенсію виникло ще при призначенні пенсії, а отже з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ст. ст.22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Звуження та обмеження змісту й обсягу вказаних прав шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України, не допускається.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), що ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, і зокрема ст. 6, передбачає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Під іншою ознакою, суд визнає справедливою статисфакцію право позивача перебувати як на роботі, так і на пенсії, або одночасно, оскільки такі права забезпечено їй ст. 43 та ст. 46 Конституцією України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В своїх запереченнях відповідач не надав суду переконливих доказів правомірності оскаржуваних рішень, більш того, такі є гіпотетичним твердженням та суперечать існуючому національному законодавству.

З урахуванням вищевикладених конституційних норм, національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини між сторонами, встановлених обставин даної справи, та практики застосування верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, в силу вимог ст. 8 КАС України, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачкою вимог, які підтверджуються належними доказами.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львовавід 19.01.2016 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2016 року у зв'язку із призначенням пенсії за вислугу років в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців.

З наведеного випливає, що слід визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати його відновити з 08 серпня 2015 року виплату призначеної позивачу пенсії за ви слугу років, призначену відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII до 01.02.2016 року, тобто до того часу, поки позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова. В задоволенні іншої частині позову слід відмовити, оскільки Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова в цьому випадку є неналежним відповідачем по справі.

Судові витрати у відповідності до вимог ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 826 грн. 82 коп. необхідно стягнути з Державного бюджету України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження, виконуються негайно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 183-2, 186, 254, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити такі- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо припинення виплати пенсії з 08 серпня 2015 року по 01.02.2016 року, призначеної відповідно до ст. 50-1 Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова відновити з 08 серпня 2015 року по 01.02.2016 року виплату призначеної позивачу пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 № 1789XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язанням Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 826 грн. 82 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова відновити з 08 серпня 2015 року по 01.02.2016 року виплату призначеної йому пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України « Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 №1789XII в межах суми за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами та іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя А.І. Кирилюк