Справа № 152/407/16-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/407/16-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій про відмову у перерахунку пенсії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним адміністративним позовом до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з врахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, починаючи з 18.02.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що має загальний стаж роботи 48 років, в тому числі в органах місцевого самоврядування - 14 років.

З 27.06.2011 року він перебуває на обліку у відповідача, так як йому призначена пенсія, відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» в розмірі 3231,83 грн., що становить 85 відсотків заробітку.

На початку лютого 2016 року йому стало відомо, що відповідач при призначенні пенсії не врахував сум матеріальної допомоги та індексації заробітної плати, у зв'язку із чим вважає, що розмір його пенсії занижено.

18.02.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, проте, 26.02.2016 року отримав відповідь від УПФ про відмову у перерахунку пенсії, яка мотивована тим, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати не входять у структуру заробітної плати.

Вважає вказану відмову відповідача протиправною, оскільки наявна правова позиція Верховного Суду України з приводу спору у подібних правовідносинах, яку повинні застосовувати всі суб'єкти владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, щодо якого висловлена правова позиція.

Оскільки його права порушені відповідачем, він змушений звернутися з цим адміністративним позовом до суду для захисту порушених прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії з врахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2009-2011 роки, починаючи з 18.02.2016 року, з врахуванням вже проведених виплат.

Представник відповідача Гриньова Ю.С., що діє за довіреністю від 18.04.2016 року (а.с.31), в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує раніше подані відповідачем заперечення (а.с.30).

Відповідно до поданих 24.03.2016 року відповідачем заперечень (а.с.15-16), останній позов не визнав. Вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем права позивача не порушено, підстав для перерахунку пенсії останній не має, виходячи із того, що пенсія державним службовцям призначається від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових потреб, матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати не входять до структури заробітної плати, а тому немає законних підстав для проведення перерахунку пенсії позивача. У зв'язку із наведеним просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народився 27.06.1951 року у с. Гибалівка Шаргородського району Вінницької області (а.с.4).

З матеріалів оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №146357 вбачається, що 27.06.2011 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком як посадовій особі органу місцевого самоврядування (аркуш оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №146357 - 7).

Згідно з протоколом відповідача №1350 від 22.07.2011 року, з 27.06.2011 року позивачеві призначено пенсію як посадовій особі органу місцевого самоврядування - державному службовцю із загальним процентом розрахунку пенсії від заробітку - 85% (аркуш оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №146357 - 1).

Із означеного протоколу також вбачається, що загальний трудовий стаж позивача на день призначення пенсії складає 44 роки 1 місяць 19 днів, з яких 13 років 1 місяць 29 днів державної служби (аркуш оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №146357 - 1).

Із двох довідок Слободо-Шаргородської сільської ради про складові заробітної плати позивача від 27.06.2011 року за №№1312, 1313, які містяться в оглянутій в судовому засіданні пенсійній справі позивача №146357, проте не пронумеровані і не включені у загальну нумерацію аркушів пенсійної справи з невідомих причин і містяться між аркушами 11 та 12, та які були використані відповідачем при призначенні пенсії позивача, вбачається, що позивач ОСОБА_1 на час призначення пенсії працював і продовжує працювати Слободо-Шаргородським сільським головою; суми індексації його заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення, не були враховані при призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Відповідачем визнається той факт, що позивач працював Слободо-Шаргородським сільським головою, тобто є посадовою особою органу місцевого самоврядування.

18 лютого 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, до якої додав оригінал довідки Слободо-Шаргородської сільської ради від 17.02.2016 року №774.

Вказані факти визнаються сторонами, зокрема, відповідачем, що вбачається із заперечень останнього (а.с.15-16), тому, в силу вимог ч.3 ст.72 КАС України, не підлягає доказуванню.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявою про здійснення перерахунку пенсії стало те, що при призначенні пенсії позивачеві, відповідачем не було враховано сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2009 року по 2011 рік включно, які виплачені позивачеві, та на які нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Доказів на спростування факту нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, які виплачені позивачеві, відповідачем, котрий заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1, судові не надано, не дивлячись на те, що в силу вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, листом від 26 лютого 2016 року №9-К відповідач відмовив позивачеві у перерахунку пенсії (а.с.5-6).

Відмову у перерахунку пенсії позивачеві відповідач обґрунтовує тим, що пенсія державним службовцям призначається від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати, на думку відповідача, не входять до структури заробітної плати, а тому немає законних підстав для проведення перерахунку пенсії позивача.

Тобто обставини, викладені позивачем в позовній заяві про те, що відповідачем відмовлено йому у проведенні перерахунку пенсії, обґрунтовані і підтверджені в судовому засіданні вище перерахованими доказами.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідач, заперечуючи проти позову ОСОБА_1, не довів наявність підстав для відмови у перерахунку пенсії, так як доказів у підтвердження заперечень суду не надав.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів, в тому числі пенсійну справу позивача №146357, надану відповідачем для огляду в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Отже, суд констатує той факт, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законності відмови позивачеві у перерахунку пенсії.

Навпаки, судом встановлено, аналізуючи трудове законодавство України, ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», що позивач має право на те, щоб індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення були враховані при призначенні і нарахуванні позивачеві пенсії як державному службовцю, виходячи з наступного.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ч.1 ст.2 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії).

Відповідно до п.2 Розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування (в редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії), дія Закону України «Про державну службу» поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу (ч.7 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії).

Частиною 5 ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії) встановлено, що посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку

працювали на посадах державних службовців, а також особи, які

мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до

категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи

на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям

призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати,

на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове

державне пенсійне страхування… За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України та ч.1 ст.1 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про оплату праці», структуру заробітної плати складає основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Виходячи з аналізу вказаної норми трудового права додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають - гарантійні, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, як передбачені чинним законодавством, так і такі, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 33 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Статтею 34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам провадиться нарахування компенсації відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.33 ЗУ «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Згідно з ч.6 ст.33 ЗУ «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення позивачеві пенсії), державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи,

доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та

інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога

для вирішення соціально-побутових питань.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм Конституції України та трудового права, індексація заробітної плати, компенсація втрати частки заробітної плати у зв'язку із затримкою термінів її виплати, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань - є конституційною гарантією дотримання прав людини щодо оплати праці і входять до структури заробітної плати державного службовця як гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Крім того, ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Так, відповідно до ч.1 ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (п.1, п.2 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справах у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 20.02.2012 року №21-430а11, від 14.05.2013 року №21-97а13, від 28.05.2013 року №21-125а13, від 06.11.2013 року №21-350а13, від 03.06.2014 року №21-134а14, які, згідно із ст.244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Таким чином, висновок відповідача про те, що індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не враховується при обчисленні розміру пенсії, є необґрунтованим.

Отже, оскільки із довідки Слободо-Шаргородської сільської ради вбачається, що упродовж 2009-2011 років позивачеві виплачувалася індексація заробітної плати, матеріальна допомога на оздоровлення, на які нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, то зазначені виплати слід враховувати при обчисленні розміру пенсії позивача.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає протиправними дії відповідача, що полягають у відмові в перерахунку позивачеві пенсії.

Так як ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 18.02.2016 року, то вказаний перерахунок повинен здійснюватися відповідачем з 18.02.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кзпп України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про оплату праці».

Так, згідно з ст. ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст.2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.

Згідно з ст.ст.1, 10, 12, 62, 81, 82, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі не менше 25 років. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Під час вирішення даного спору, відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності своїх дій щодо відмови у перерахунку позивачеві його пенсії.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.84 Закону України «Про пенсійне забезпечення», перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15-го числа.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 18.02.2016 року, до якої додав відповідну довідку від 17.02.2016 року, відтак, перерахунок його пенсії повинен бути здійснений з 01.03.2016 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, зобов'язавши відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачеві пенсії з врахуванням сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення за період 2009-2011 років, з 01.03.2016 року, з урахуванням проведених за цей період виплат. У іншій частині адміністративного позову необхідно відмовити.

Аналізуючи наведені законодавчі норми та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159-163, 171 КАС України, ст.ст. 1, 10, 12, 13, 62, 80, 81, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій про відмову у перерахунку пенсії - задовольнити частково.

Зобов'язати Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії з врахуванням суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2009 року по 2011 рік включно, із розрахунку 85 відсотків від сум його заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з 01 березня 2016 року, з урахуванням проведених за цей період виплат.

В решті позову - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: