Справа № 808/8245/15
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/8245/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2016 року

справа № 808/8245/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року у справі № 808/8245/15 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» (код ЄДРПОУ 33134908) з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ПП «Орім» (код ЄДРПОУ 39355541) за листопад 2014 року та січень 2015 року, ТОВ «Бізнес Сом» (код ЄДРПОУ 37004744) за листопад 2014 року та січень 2015 року, ТОВ «СМК ДАС» (код ЄДРПОУ 34640906) за січень 2015 року та з питань формування податкових зобов’язань з податку на додану вартість при подальшій реалізації придбаних товарів (робіт, послуг) за жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року та січень 2015 року, на підставі якої був складений акт №690/08-25-22-011/33134908.

За результатами перевірки податковий орган дійшов висновку щодо порушення Позивачем:

Не погодившись з обґрунтованістю винесення зазначених податкових повідомлень - рішень, Позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, у зв’язку з чим вони підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У відповідності з п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» за КВЕД є неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, а саме оптова торгівля рибою та морепродуктами свіжозамороженими.

Так, з метою здійснення господарської діяльності, ТОВ «Кліон» були укладені з ТОВ «Бізнес Сом» договір поставки №Т-1128 від 28.11.2013 року, з ТОВ «СМК ДАС» договір підряду №25/10 від 28.10.2014 року та з ПП «Орім» договір на надання маркетингових послуг №336 від 01.10.2014 року,.

Однак, у своїх поясненнях податковий орган зазначає, що зазначені господарські відносини було вчинено не з метою настання наслідків обумовлених договором, а надані позивачем до перевірки документи не є первинними в розумінні Закону, та не можуть слугувати підтвердження реальності здійснення господарських операцій.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши господарські відносини Позивача з вказаними контрагентами, частково погоджується з зазначеними висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, за змістом договору поставки №Т-1128 від 28.11.2013 року, укладеного між Позивачем та ТОВ «Бізнес Сом», Постачальник зобов’язується передати у встановлений в чинному договорі строк у власність покупця товару, а покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його.

Також, відповідно до укладеного Позивачем з ТОВ «СМК ДАС» договору підряду №25/10 від 28.10.2014 року, замовник поручає, а Підрядник бере на себе обов’язок виконати власними та залученими силами та засобами за завданню Замовника у строки, умовлені чинним договором, з використанням матеріалів замовника і підрядника комплекс робіт: «Ремонт орендованих приміщень в м. Рівно по вул. Малиновського, 22Б».

На підтвердження, виконання умов договору №Т-1128 від 28.11.2013 року та виконання господарських операцій з ТОВ «Бізнес Сом», Позивачем було надано до суду податкові накладні №74 від 09.12.2014 року, №82 від 17.12.2014 року, №93 від 24.11.2014 року та видаткові накладні №РН-0000043 від 24.11.2014 року, №РН-0000050 від 17.12.2014 року.

Розрахунки по зазначеним господарським операція здійснювався у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

В обґрунтування реальності господарських відносин з ТОВ «СМК ДАС на підставі договору №25/10 від 28.10.2014 року, то на їх підтвердження Позивачем було надано податкову накладну №7 від 17.12.2014 року, яка була досліджена та відображена податковим органом в акті перевірки та наданий до суду розгорнутий акт №5 від 17.12.2014 року про прийняття виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року.

Розрахунки по зазначеній господарським операції здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується відображеним в акті перевірки платіжним дорученням.

Наявність у ТОВ «СМК ДАС» права на проведення будівельних робіт підтверджується ліцензією №031024 від 29.02.2012 року.

Досліджені вище документи відповідають вимогам чинного законодавства, та визнаються судом апеляційної інстанції як первинні з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до ч.2 ст.9 означеного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

Надані позивачем для підтвердження реальності здійснення господарської операції, первинні документи відображають зміст та обсяг укладеного договору, містять всі необхідні реквізити, та обов’язкові посвідчення, що вказує на безпідставність висновків податкового органу про неправомірне відображення позивачем сум податку на додану вартість та податку на прибуток у податковій звітності за вказаними господарськими операціями.

При цьому, як свідчать матеріали справи, на підтвердження виконання господарських зобов’язань з ТОВ «Бізнес Сом», Позивачем також було надано до суду копію товарно-транспортної накладної, яка на думку податкового органу не підтверджує факт транспортування товару, оскільки в ній не відображений конкретний перелік відправлених товарів. Інших товарно-транспортних накладних Позивачем надано не було.

Між тим, відповідно до ст..1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ – це документ який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення, а тому є безпідставним твердження відповідача, що недоліки товарно-транспортних накладних, вказують на те, що господарські операції з поставки товару не здійснювалась.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання податкового органу на нереальність господарської операції Позивача з ТОВ «СМК ДАС» з огляду на неможливість відпрацювання працівниками зазначеного контрагента 4890.12 люд./год., оскільки податковим органом не було надано до суду доказів незалучення останнім інших осіб для виконання ремонтних робіт.

Окрім того, як вбачається з пояснень Відповідача, зазначені відомості були взяті ним з підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису, який відображає попередній план виконання робіт.

Зокрема, слід зазначити, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.

Отже, формування Позивачем податкового кредиту на підставі господарських операцій з ТОВ «Бізнес Сом» та з ТОВ «СМК ДАС» є обґрунтованим та відповідає приписам чинного законодавства.

Також, як було встановлено судом, ТОВ «Кліон» був укладений з ПП «Орім» договір на надання маркетингових послуг №336 від 01.10.2014 року, відповідно до умов якого, по дійсному договору Виконавець зобов’язується надати Замовнику послуги, а Замовник зобов’язується прийняти надані виконавцем послуги і оплатити їх на умовах та в порядку, визначеному договором.

На підтвердження виконання умов договору №336 від 01.10.2014 року та здійснення господарської операції з ПП «Орім», Позивачем було надано до суду копії податкових накладних №298 від 31.10.2014 року, №45 від 29.01.2015 року, акти здачі-прийняття робіт №002163 від 31.10.2014 року, №012013 від 31.01.2015 року .

Також, в обґрунтування реальності здійснення господарської операції, Позивачем до суду були надані звіти по проведеним маркетинговим послугам.

Однак, дослідивши зміст наданих документів на підтвердження реальності здійснення господарської операції Позивача з ПП «Орім», суд апеляційної інстанції не визнає їх первинним та такими, що належним чином обґрунтовують реальність здійснення господарської операції з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).

В свою чергу, документи бухгалтерського обліку мають силу первинних лише у разі, якщо фіксують господарську операцію, яку було реально здійснено, у тому числі в обсязі та суб’єктному складі осіб, обумовлених укладеним договором.

Як було встановлено судом, позивачем до суду були надані акти приймання – здачі робіт (наданих послуг), що містять лише перелік назв послуг, що виконані на користь підприємства.

При цьому вказані акти не містять розгорнутої інформації щодо обсягу наданих послуг / виконаних робіт, не містять зазначення кількості осіб, задіяних при виконанні робіт, кількість годин, затрачених на їх виконання.

Крім того, вказані акти не містять посилань на реквізити виготовленої інформаційної та маркетингової продукції, крім назви кожного виду інформаційно – довідкового, маркетингового та іншого обслуговування позивача.

Тобто, акти здачі-прийняття виконаних робіт, фактично неможливо пов’язати з діяльністю та потребами підприємства у відповідний період.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані акти здачі – приймання робіт не є підтвердженням господарських операцій, оскільки з них неможливо встановити зв’язок із господарською діяльністю позивача, в тому числі із наявністю неупередженої необхідності в отриманні вказаних робіт/послуг.

При цьому, надані Позивачем звіти виконаних робіт також не дають можливості встановити реальність здійснення господарської операції, оскільки вони містять лише загальну інформацію по маркетинговим послугам без посилань на будь-яку документальні підтвердження, по яким визначалась динаміка продажу та без зазначення осіб, які здійснювали проведення дослідження.

При цьому, умовами права платника на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ті чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування а податку на додану вартість є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

А відтак на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою робіт з виготовлення технічної документації (які були предметом спірного договору), позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальником конкретних видів робіт в розрізі їх обсягу та специфіки а також докази на підтвердження пов’язаності між собою первинних документів на підтвердження фактичного виконання договору та його виконавців із його уречевленим результатом – документацією та керівництва з обслуговування та використання об’єктів виробництва.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, наданими позивачем документами не розкрито змісту господарської операції, не підтверджено доцільності та можливості використання придбаних послуг в господарській діяльності, що свідчить про відсутність у позивача законних підстав для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в рахунок господарських операцій із контрагентом ПП «Орім»

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції при вирішенні спору був стягнутий за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судовий збір у розмірі 2436.00 грн.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області – задовольнити частково.

В іншій частині постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2015 року – залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 1339.80 грн. (тисяча триста тридцять дев’ять гривень) 80 коп. за подання адміністративного позову присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кліон» (код ЄДРПОУ 33134908) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко