Справа № 2а/1770/5286/2011
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/7672/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Голяшкіна О.В.,

Горбатюка С.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року

у справі № 2а/1770/5286/2011

за позовом ОСОБА_2

до Державної служби геології та надр України,

третя особа: Публічне акціонерне товариство «Волинь-Цемент»

про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на геологічне вивчення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просила визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл № 3676 від 10 грудня 2009 року на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку Південно-Східної ділянки Заруднянського родовища глини.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково, скасовано спірний дозвіл в частині. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення вказаного суду скасувати, залишити в силі рішення першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що спірне рішення відповідача порушує права позивача, прийнято з порушенням процедури його прийняття.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, відповідач вважає касаційну скаргу необґрунтованою, тому просить залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до Державного акту НОМЕР_1 від 10 січня 2002 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,22 га, яка розташована на території Милятинської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до повідомлення Милятинської сільської ради, належний позивачу земельний пай площею 2,22 га знаходиться в масиві № 1 відповідно до технічної документації по складанню схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) господарства ім. Шевченка Острозького району Рівненської області. Земельна ділянка площею 1,1577 га знаходиться в межах Заруднянського родовища глин, що становить 52% від загальної площі земельного паю.

10 листопада 2009 року Міністерство охорони навколишнього природного середовища України провело аукціон з продажу спеціального дозволу на користування надрами за результатами якого, переможцем аукціону визначено та, відповідно, спеціальний дозвіл на користування надрами отримано ВАТ (ПАТ) «Волинь-Цемент».

10 листопада 2009 року між організатором аукціону (Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, продавець) та переможцем (ВАТ «Волинь-Цемент», покупець) укладено Договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами ділянки Південно-Східна Заруднянського родовища глин з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промисловою розробкою N 17/8-09.

10 грудня 2009 року Міністерством охорони навколишнього середовища України видано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3676 Здолбунівському ВАТ «Волинь-Цемент» для геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, ділянки Південно-Східного Заруднянського родовища площею 21,0 га, яка розташована в Рівненській області, Острозький район, 0,5 км на південь від с. Заруддя, строком на 5 років.

Спірний спеціальний дозвіл № 3676 від 10 грудня 2009 року наданий на підставі Протоколу проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами № 9 від 10 листопада 2009 року та Договору купівлі-продажу спеціального дозволу № 17/8-09 від 10 листопада 2009 року.

За даними вказаного дозволу його надання погоджено з Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області, Державним комітетом України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду, Рівненською обласною радою згідно з рішенням N 895 від 30 липня 2008 року.

Позивач, вважаючи вказаний спеціальний дозвіл протиправним, таким що порушує право на розпорядження належною її земельною ділянкою, звернулась до суду з даним позовом про його скасування.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що надання спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки Заруднянського родовища глини на підставі скасованих частково в судовому порядку рішень Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області N 139 від 27 травня 2008 року та Острозької районної ради Рівненської області N 267 від 18 липня 2008 року в частині земельної ділянки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 загальною площею 1,1577 га, порушує її конституційне право на вільне володіння та користування земельною ділянкою, яка належить їй на праві приватної власності, тому підлягає скасуванню в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний спеціальний дозвіл не порушує прав позивача та прийнятий з дотриманням процедури його прийняття.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Кодексу України про надра (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальні дозволи на користування надрами надаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища України, як правило, на конкурсних засадах в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком проведення у 2009 році аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 р. N 609 визначено процедуру продажу на аукціонах спеціальних дозволів на користування надрами у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони.

Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний спеціальний дозвіл надано з дотриманням зазначеного порядку проведення у 2009 році аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Кодексу України про надра (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до відання Верховної Ради Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських Рад народних депутатів на їх території у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами, належить погодження клопотань про надання надр у користування з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, а також для цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин.

З урахуванням наведеної норми суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що погодження для надання у користування Південно-Східної ділянки Заруднянського родовища глин надається саме обласною радою, що і було зроблено відповідно до рішення N 895 від 30 липня 2008 року. Вказане рішення не скасовано, не законним не визнано ні на момент отримання спецдозволу ні на час розгляду справи.

Відтак, скасування в судовому порядку рішень Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області N 139 від 27 травня 2008 року та Острозької районної ради Рівненської області N 267 від 18 липня 2008 року не може бути правовою підставою для визнання протиправним та скасування спірного спеціального дозволу, що спростовує відповідні доводи позивача.

Крім того, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

ОСОБА_2 оспорила спеціальний дозвіл, який є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім особи, якій видано спеціальний дозвіл), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним спеціальним дозволом не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Посилання ж позивача на порушення її прав є безпідставним, оскільки вказаний спеціальний дозвіл не стосується її безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у своєму рішенні від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: