Справа № 813/5520/13а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2016 року Справа № 876/2486/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування акту та припису за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2013 року управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області (далі - ТДІ з питань праці) про визнання дій головного державного інспектора праці щодо проведення позапланової перевірки протиправними, скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 3 від 27.06.2013 року, скасування припису Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області № 13-01-015/0873-0588 від 27.06.2013 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилося управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову й задовольнити позовні вимоги. Апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо наявності порушення законодавства про захист інвалідів є безпідставними. Так, відповідач не мав правових підстав для проведення перевірки. Пенсійний фонду України є органом виконавчої влади і під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, а не суб'єкт господарювання, що також свідчить про незаконність позапланової перевірки позивача. Висновок про порушення управлінням ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» є безпідставним, адже працевлаштування інвалідів здійснюється лише після їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до Державної служби зайнятості. Позивач не вправі приймати на роботу осіб, що не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну службу», а також поза конкурсом. Отже, вини позивача у непрацевлаштуванні інвалідів немає, адже було подано звіт за 2012 рік до центру зайнятості.

У судовому засіданні представник позивача Марадь С.М. підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представик відповідача Ковальчук І.О. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та зауважила, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області на підставі направлення № 0917 (а.с. 13) було проведено позапланову перевірку управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова з питань додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що складено акт № 3 від 27.06.2013 року (а.с. 6-11).

Згідно цього акту перевіркою встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2012 рік становить 63 особи; з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність за рік - 0 осіб. Таким чином, Управлінням не виконано норматив робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів, що свідчить про порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (а.с. 10).

За результатами перевірки та на підставі акта ТДІ з питань праці винесено припис, яким зобов'язано Управління привести у відповідність до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (а.с. 12).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про законність дій щодо проведення перевірки та оскаржуваного припису з таких підстав.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ); Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877-V); Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики № 390 від 02.07.2012 року, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603; Положенням про територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області, затвердженим наказом Державної інспекції України з питань праці № 11 від 15.11.2011 року.

Відповідно до Положення про територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області, затвердженого наказом Державної інспекції України з питань праці № 11 від 15.11.2011 року (далі - Положення), ТДІ з питань праці у Львівській області є територіальним органом Державної інспекції України з питань праці (п. 1.1).

Згідно з п. 1.4 Положення ТДІ з питань праці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, Положенням про державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06.01.2011 року № 386, наказами та дорученнями Голови Державної інспекції України з питань праці, а також цим Положенням.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2013 року Державна інспекція України з питань праці дала доручення ТДІ з питань праці у Львівській області, з метою посилення контролю за додержанням роботодавцями вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів, на підставі листа Фонду соціального захисту інвалідів від 24.05.2013 року № 1/6-170/02-01, у термін до 15.07.2013 року в межах повноважень провести перевірки додержання вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів в органах виконавчої влади, на підприємствах установах та організаціях, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, згідно з додатком 1 (а.с. 45).

У додатку 1 за № 82 до об'єктів, які належить перевірити, включено управління Пенсійного фонду України у Личаківському районі м. Львова (а.с. 45).

Наказом Міністерства соціальної політики № 390 від 02.07.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603, затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів.

Згідно з п. 3 цього Порядку позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Таким чином, підстави проведення позапланової перевірки згідно з приписами п. 3 Порядку відсилають до норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877-V), відповідно до ч. 1 ст. 6 якого одною з підстав проведення позапланової перевірки є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

У даному ж випадку підставою для проведення перевірки був лист Фонду соціального захисту інвалідів від 24.05.2013 року № 1/6-170/02-01, що спонукало Державну інспекцію України з питань праці самій звернутися до своїх територіальних органів з дорученням про проведення перевірки, яке є обов'язковим до виконання для її територіальних органів.

Враховуючи викладене, покликання позивача на безпідставність проведення перевірки та про незастосування до позивача норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суд правильно відхилив.

Крім того, як встановлено у ст. 10 Закону № 877-V суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від посадових осіб органу державного нагляду (контролю) додержання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного нагляду (контролю) службового посвідчення і одержувати копії посвідчення (направлення) на проведення планового або позапланового заходу; не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо: - він здійснюється з порушенням вимог щодо періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю), передбачених законом; - посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; бути присутнім під час здійснення заходів державного нагляду (контролю); вимагати нерозголошення інформації, що є комерційною таємницею суб'єкта господарювання; одержувати та знайомитися з актами державного нагляду (контролю); надавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта органу державного нагляду (контролю); оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.

Таким чином, законний інтерес суб'єкта господарювання у питанні проведення ТДІ з питань праці перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений наділенням його права не допустити посадових осіб відповідача до перевірки. Оскільки ж суб'єкт господарювання цим правом не скористався, він має право оскаржити рішення відповідача прийняте за результатами перевірки з підстав невідповідності його закону, компетенції відповідача чи шляхом спростувань належними доказами виявлених та зафіксованих у акті перевірки порушень.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України.

Щодо законності припису, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Отже, на органи Пенсійного фонду України, як на установи, що повністю утримуються за рахунок коштів державного бюджету, поширюються вимоги Закону № 875-ХІІ щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, зокрема в частині дотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, за виключенням зобов'язання сплати адміністративно-господарських санкцій за недотримання такого нормативу.

На порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» позивачем не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Цей факт управлінням Пенсійного фонду України не спростовано.

Згідно ст. 181 Закону № 875-ХІІ Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Приписами ст. 18 Закону № 875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У 2012 році позивачем подавались до центру зайнятості звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН (станом на 29 травня 2012 року, 3 липня 2012 року, 24 липня 2012 року, 17 вересня 2012 року, 9 жовтня 2012 року, 13 листопада 2012 року 27 грудня 2012 року), але в них відсутні дані про можливість працевлаштування саме інвалідів (а.с. 102-122).

Будь-яких доказів на підтвердження створення робочих місць для інвалідів та факту повідомлення центру зайнятості про створення таких суду апеляційної інстанції управлінням Пенсійного фонду не було надано, хоча і було оголошено перерву та зобов'язано надати письмові докази.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що посилання позивача на Закон України «Про державну службу» не приймаються, оскільки цей Закон визначає правовідносини з організації прийняття осіб на державну службу, а Закон № 875-ХІІ регулює питання обов'язку установ із створення певної кількості робочих місць для інвалідів. Норми Закону України «Про державну службу» не звільняють від обов'язку виконувати вимоги Закону № 875-ХІІ.

Крім того, слід зазначити, що в управлінні Пенсійного фонду також існують робочі місця , які не відносяться до державної служби.

Також покликання апелянта про неможливість працевлаштування інвалідів на державну службу є безпідставними, адже такі обмеження законом не встановлені і є проявом дискримінації.

Також, суд правильно зауважив, що оскаржуваним приписом зобов'язано відповідача відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875-ХІІ привести у відповідність норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, тобто створити умови для роботи інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, але аж ніяк не зобов'язано працевлаштувати інвалідів без дотримання умов чинного законодавства, зокрема щодо участі у конкурсі на заміщення вакантних посад (сстосується державної служби).

Враховуючи усі обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові з огляду на те, що відповідач діяв в межах наданої компетенції, згідно вимог законодавства і не порушив прав та законних інтересів позивача.

Разом з тим, вирішивши спір про скасування акту перевірки, суд помилково виходив з того, що такий підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Акт є службовим документом що фіксує наслідки перевірки і не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України, адже не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України викладеним в постановах, прийнятих за результатами розгляду адміністративних справ № 21-237а13 від 10.09.2013 року та № 21-255а13 від 24.09.2013 року.

Отже в цій частині позову провадження у справі необхідно закрити.

Оскільки в іншій частині постанова є законною, доводи апеляційної скарги не спростовують викладених судом висновків, її слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, 198, 200, 202, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2013 року у справі № № 813/5520/13-а в частині відмови в задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 3 від 27.06.2013 року та закрити провадження у справі в цій частині позову.

У решті постанову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст виготовлено 19 квітня 2016 року.