Справа № 1570/4667/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Київ К/800/19012/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Лосєва А.М.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року

у справі № 1570/4667/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал»

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство Рисоіл Термінал» (далі - ТОВ «СП Рисоіл Термінал»; позивач) до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби (далі - ДПІ у м. Іллічівську Одеської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19 липня 2012 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у м. Іллічівську Одеської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «СП Рисоіл Термінал» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 березня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої складено акт № 1041/22-0301/31786337 від 05 липня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19 липня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 4 727 724,00 грн. (3 782 179,00 грн. - основний платіж, 945 545,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 13.2 статті 13 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР) з огляду на неутримання податку на прибуток іноземних юридичних осіб із сум, сплачених нерезиденту - компанії «Рисоіл С.А.» (Швейцарія) у вигляді орендних платежів за користування нерухомим майном.

Зокрема, з'ясовано, що між позивачем та компанією «Рисоіл С.А.» (Швейцарія) укладено ряд договорів оренди нерухомого майна та обладнання, а також договір доручення, при виконанні яких між сторонами виникла взаємна грошова заборгованість за зобов'язаннями, у зв'язку з чим між ТОВ «СП Рисоіл Термінал» та компанією «Рисоіл С.А.» (Швейцарія) укладено договори про залік зустрічних однорідних вимог від 24 вересня 2010 року на суму в розмірі 343 386,74 дол. США та від 30 грудня 2010 року на суму в розмірі 475 678,31 дол. США.

Обґрунтовуючи свою позицію, податковий орган вказував про те, що залік зустрічних однорідних вимог є формою виплати нерезиденту доходів у вигляді орендної плати, а тому на вказані суми повинен нараховуватись податок на прибуток іноземних юридичних осіб у порядку пункту 13.2 статті 13 Закону № 334/94-ВР.

Задовольняючи адміністративний позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 334/94-ВР будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях) оподатковуються у порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Підпунктом «г» пункту 13.1 статті 13 Закону № 334/94-ВР передбачено, що для цілей цієї статті під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, слід розуміти, зокрема, лізингову (орендну) плату, що сплачується (нараховується) резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента-лізингодавця (орендодавця).

Згідно з пунктом 13.2 статті 13 Закону № 334/94-ВР резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 Закону № 334/94-ВР якщо міжнародним договором, ратифікованим Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції між Урядом України і Швейцарською Федеральною Радою про уникнення подвійного оподаткування стосовно податків на доходи і на капітал, ратифікованої Законом України від 10 січня 2002 року № 2929-III, (далі - Конвенція) доходи, що одержуються резидентом Договірної Держави від нерухомого майна (включаючи доходи від сільського або лісового господарства), яке знаходиться в другій Договірній Державі, можуть оподатковуватись у цій другій Державі.

Положення пункту 1 будуть застосовуватись до доходів, що одержуються від прямого використання, здавання в оренду або використання в будь-якій іншій формі нерухомого майна (пункт 3 статті 6 Конвенції).

Статтею 23 Конвенції передбачено методи усунення подвійного оподаткування.

З метою вдосконалення процедури адміністрування оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування, які набрали чинності в установленому порядку, та відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про міжнародні договори України» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 травня 2001 року № 470 «Про затвердження Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування».

Відповідно до пункту 4 названого Порядку підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 5 і 6 цього Порядку, особі, яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором.

Як з'ясовано судами, податкове резидентство компанії «Рисоіл С.А.» підтверджено наявними в матеріалах справи свідоцтвами, виданими Кантональною податковою адміністрацією Фінансового департаменту Республіки і Кантону Женева, Швейцарія, якими засвідчено, що нерезидент має головний офіс у Женеві та зареєстрований в цілях оподаткування за номером 060.747.007.

Відповідно до даних аудиту, здійсненого компанією «Genev Audit SA», яка на правах аудитора здійснює аудит бухгалтерської звітності і податкових платежів компанії «Рисоіл С.А.» (Швейцарія) згідно із законодавством Швейцарії, дохід за 2006 - 2010 роки від оренди за розглядуваними договорами включено до оподатковуваного доходу останньої, а податок сплачено відповідно до податкового законодавства Швейцарії.

З огляду на зазначене, судові інстанції дійшли правильного висновку про відсутність у позивача обов'язку за наведених обставин оподатковувати доходи нерезидента - компанії «Рисоіл С.А.» (Швейцарія), отримані з джерелом їх походження з України, в порядку статті 13 Закону № 334/94-ВР.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Лосєв А.М.