Справа № 804/20492/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ К/800/38880/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Криворізької північної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Криворізької північної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_5) звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Криворізької північної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № та № від 16.10.2014 року

- визнати протиправними дії Криворізької північної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо коригування показників податкової звітності з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_5 за березень 2014 року в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» на підставі акту «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інвестнафтосервіс» за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.» за № 19/17-13-11/НОМЕР_3 від 26.08.2014 року;

- зобов'язати відповідача відновити в АІС «Податковий блок» «Підсистеми автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» показники податкової звітності з податку на додану вартість, визначені у податковій декларації з податку на додану вартість березень 2014 року, по взаємовідносинах ФОП ОСОБА_5 з контрагентами визначеними в акті «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_5 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інвестнафтосервіс» за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р.» за № 19/17-03-11/НОМЕР_3 від 26.08.2014 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем довдена правомірність його дій при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивачем, на запит податкового органу, не було надано до перевірки сертифікат до договору № ІНС-1/К від 09.09.2013 року, інформації з журналів обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагентів-постачальників, також не було надано і подорожніх листів за перевіряємий період, завірених копій документів, згідно яких продано паливно-мастильні матеріали, транспортовано та оплачено товар контрагентів покупцями за перевіряємий період, що також свідчить про неналежне зберігання позивачем первинних документів та нереальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Інвестнафтопродукт».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом. В діях позивача відсутнє порушення, відповідальність за яке передбачена п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України та відповідачем не доведено факт повторності такого правопорушення.

Криворізьку північну об'єднану Державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області замінено правонаступником Криворізькою північною об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем порушено вимоги п. 187.1 ст. 187, п.п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Однак фактичного здійснення господарських операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Крім того, позивачем порушено вимоги п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 ПК України, а тому відповідачем правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення. Щодо іншої частини позовних вимог відповідачем судове рішення не оскаржується.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки при його ухваленні суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального чи процесуального права.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

29.04.2014 року відповідачем на адресу позивача направлений письмовий запит № 6693/10/04-83-17-03 про надання інформації та її документального підтвердження по господарських відносинах з ТОВ «Інвестнафтосервіс» за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року.

06.05.2014 року листом №311 позивач надав запитувану інформацію та копії документів (накладних, податкових накладних, ТТН, банківських платежів), що підтверджують факт господарських відносин з ТОВ «Інвестнафтосервіс».

11.08.2014 року на підставі пп. 20.1.4 п. 1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України відповідачем видано наказ № 705 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

На виконання вказаного вище наказу, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Інвестнафтосервіс» за період з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року, за результатами якої складено акт № 19/17-03-11/НОМЕР_3 від 26.08.2014 року.

В акті перевірки відповідачем зроблено висновок про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин із контрагентами-постачальниками, контрагентами-покупцями, їх виду, обсягу, якості та розрахунків, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення позивачем операцій по придбанню за березень 2014 року з ТОВ «Інвестнафтосервіс», з реалізації за березень 2014 року з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на суму ПДВ 40687,53 грн.; ПАТ «Придніпровське» на суму ПДВ 40687,53 грн.; ПАТ «Криворіжіндустрбуд» на суму ПДВ 85490,94 грн.; ПАТ «Електромашпромсервіс» на суму ПДВ 3901,33 грн.; ПАТ «Північтранс» на суму ПДВ 165,05 грн., по яким виникли податкові зобов'язання по вчиненим правочинам, за якими суб'єктом господарювання не надано доказів фактичного (реального) здійснення господарських операцій з постачання від ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» до «вигодонабувача».

За висновками податкового органу встановлено порушення вимог:

- п. 187.1, п.198.1, 198.3 та п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до завищення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за періоди: з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року на загальну суму 152561,77 грн.; завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за періоди з 01.03.2014 року по 31.03.2014 року на загальну суму 234339,60 грн., з якої донараховано ПДВ у сумі 92210,32 грн.;

- п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 ПК України - незабезпечення платником податків зберігання первинних документів за березень 2014 року.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 16.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ Міндоходів) на загальну суму 1020,00 грн.

- № від 16.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 138315,48 грн., в т. ч. за основним платежем - 92210,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 46105,16 грн.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 138315,48 грн., в т. ч. за основним платежем - 92210,32 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 46105,16 грн., суд касаційної інстанції зазначає наступне.

За змістом п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Інвестнафтосервіс» (постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів від 09.09.2013 року №1НС-1/К, відповідно до якого постачальник передає у власність покупцю нафтопродукти (надалі - товар), а покупець приймає і сплачує їх ціну.

Згідно з п.3.1 договору Постачальник може здійснювати поставку товару на одній з таких умов: FCA - (пункт/зал, станція) відвантаження) або СРТ - (пункт/зал, станція) призначення) відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів INKOTERMS в редакції 2010 року (п.3.1 договору). Згідно з п.4.1 договору ціна на товар визначається сторонами при підписанні Специфікацій або зазначається в рахунках-фактурах, що виставляються Постачальником згідно заявок Покупця. Орієнтовна загальна вартість товару, що може бути поставлений за цим договором складає 20 000 000,00 грн. (двадцять мільйонів гривень 00 копійок). Покупець сплачує за товар 100% передоплатою або іншим шляхом, зазначеним сторонами додатково у специфікаціях (п.4.1, 4.3, 4.4 договору).

Транспортування пального повинно відбуватись автотранспортом позивача з використанням таких автотранспортних засобів, як: автомобіль МАЗ, державний № НОМЕР_4; причіп державний НОМЕР_6; автомобіль МАН, державний НОМЕР_7; причіп, державний НОМЕР_8; автомобіль МАН, державний № НОМЕР_5; причіп, державний НОМЕР_9.

Фактичне виконання договору підтверджується наступними первинними документами: рахунками на оплату № 233 від 25.03.2014 року на загальну суму 460069,16 грн., № 196 від 14.03.2014 року на загальну суму 852775,68 грн., № 211 від 19.03.2014 року на загальну суму 225261,92 грн.; видатковими накладними: № 244 від 14.03.2014 року на загальну суму 443329,84 грн., № 250 від 15.03.2014 року на загальну суму 409445,84 грн., № 267 від 20.03.2014 року на загальну суму 225261,92 грн., № 293 від 25.03.2014 року на загальну суму 230034,58 грн., № 317 від 28.03.2014 року на загальну суму 230034,58 грн.; податковими накладними: № 30 від 14.03.2014 року на загальну суму 852474,69 грн., в т. ч. ПДВ 142079,12 грн., № 35 від 15.03.2014 року на загальну суму 300,90 грн., в т. ч. ПДВ 50,16 грн., № 51 від 20.03.2014 року на загальну суму 225261,92 грн., в т. ч. ПДВ 37543,65 грн., № 75 від 25.03.2014 року на загальну суму 328000,00 грн., в т. ч. ПДВ 54666,67 грн., № 96 від 28.03.2014 року на загальну суму 132069,16 грн., в т. ч. ПДВ 22011,53 грн.; платіжними дорученнями №135 від 14.03.2014 року на загальну суму 287800,00 грн., № 165 від 20.03.2014 року на загальну суму 225261,92 грн., № 133 від 14.03.2014 року на загальну суму 121344,69 грн., № 204 від 25.03.2014 року на загальну суму 328000,00 грн., № 132 від 14.03.2014 року на загальну суму 366730,00 грн., № 222 від 28.03.2014 року на загальну суму 132069,16 грн.; товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти): № Р244 від 14.03.2014 року, № Р250 від 15.03.2014 року, № Р267 від 20.03.2014 року, № Р293 від 25.03.2014 року, № Р317 від 28.03.2014 року.

На підтвердження якості товару позивачем надано сертифікати відповідності № UA1.033.0014843-14 від 11.03.2014 року, №UA1.033.0010963-14 від 20.02.2014 року.

Крім того, позивачем надано протокол випробувань № 1382 від 11.03.2014 року; свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів №036762, №036763, №036803, №033412, №014074, №014075; свідоцтва про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі.

Наявність у позивача власних приміщень, необхідних для здійснення господарської діяльності, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №20696356 від 18.04.2014 (автозаправочний комплекс загальною площею 2486,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4849297 від 13.06.2013 (комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_2), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20960051 від 25.04.2014 (комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_3).

Наявність трудового персоналу, необхідного для провадження господарської діяльності, позивача підтверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою, що використовує найману працю від 20.03.2012 року (ОСОБА_6), трудовим договором між працівником і фізичною особою, що використовує найману працю від 16.08.2011 року (ОСОБА_7), трудовим договором між працівником і фізичною особою, що використовує найману працю від 11.11.2010 року (ОСОБА_8).

Наявність автотранспорту, необхідного для перевезення придбаного товару підтверджено наступними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів: НОМЕР_8 (причіп-паливоцистерна), НОМЕР_6 (причіп), НОМЕР_9 (причіп-паливоцистерна), НОМЕР_4 (сідловий тягач МАЗ), НОМЕР_7 (сідловий тягач MAN), НОМЕР_5 (сідловий тягач MAN)

Позивач здійснював оплату за отримані товари роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій контрагент позивача ТОВ «Інвестнафтосервіс» було включено до Єдиного державного реєстру та воно перебувало на обліку платників податків.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

Крім того, отриманий позивачем товар був використаний ним у власній господарській діяльності, що не заперечувалось відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Інвестнафтосервіс», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань за укладеним договором, підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 16.10.2014, яким до позивача застосовані штрафні санкції на загальну суму 1020,00 грн., суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Тобто, наведеними вище нормами передбачено, по-перше, обов'язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, крім того, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених ст. 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, застосовуючи до позивача штраф в розмірі 1020,00 грн., відповідач виходив з того, що в порушення п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 ПК України позивачем не забезпечено зберігання первинних документів за березень 2014 року. При цьому суть виявленого відповідачем порушення полягає в тому, що позивачем не було надано до перевірки сертифікати до договору №ІНС-1/К від 09.09.2013, інформацію з журналів обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагентів-постачальників, не було надано і подорожніх листів за перевіряємий період, завірених копій документів, згідно яких продано паливно-мастильні матеріали, транспортовано та оплачено товар контрагентами-покупцями за перевіряємий період.

Отже висновок про відсутність у позивача відповідних документів зроблений відповідачем з огляду на те, що ці документи не були подані позивачем контролюючому органу.

Відповідачем до суду надано копію запиту № 6693/10/04-83-17-03 від 29.04.2014 року, який складений в порядку пп.20.1.6 п.20.1 ст.20, п.73.3 п.73.5 ст.73 ПК України, які встановлюють порядок отримання податковим органом документів виключно під час проведення перевірок та проведення зустрічної звірки.

Вказаний запит про надання пояснень та їх документального підтвердження стосовно взаємовідносин з ТОВ «Інвестнафтосервіс направлено на адресу позивача та отримано ним до початку перевірки. Доказів направлення запиту щодо витребування конкретних документів під час перевірки суду не надано.

Крім того, з податковий орган не витребовував специфікацій до договору №1НС-1/К від 09.09.2013 та інформації з журналів обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від контрагентів-постачальників, зокрема і шляхом направлення запиту, крім того, додатковою угодою №1 від 09.09.2013 до договору №ІНС-1/К від 09.09.2013 встановлено, що видаткова накладна, підписана сторонами є узгодженням асортименту, кількості, ціни товару та прирівнюється до специфікації і є невід'ємною частиною договору.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції, що в діях позивача відсутнє порушення, відповідальність за яке передбачена п.121.1 ст.121 ПК України, тим більш, що податковим органом не доведено факт повторності такого правопорушення, а тому податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року є протиправним, підлягає скасуванню.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В АЛ И В:

Касаційну скаргу Криворізької північної об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2015 року у справі № 804/20492/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко

Повний текст виготовлено 19.04.2016 року