Справа № 298/94/16-а 2-а/298/5/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року Справа № 876/1610/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника відповідача: Моняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатській області на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, правонаступником якого є Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області (далі - УПФУ у Великоберезнянському районі Закарпатської області) у призначенні йому, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі та в порядку, регламентованому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон № 2453-VI), з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15.02.2016 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржило УПФУ у Великоберезнянському районі Закарпатської області. Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що на момент звернення ОСОБА_2 до УПФУ набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 (далі - Закон № 213-VІІІ), положенням якого було внесено зміни до ст.141 Закону № 2453-VI та передбачено повне застереження щодо умов і підстав, скасування спеціальних видів пенсій, зокрема і суддям у відставці. Крім того, тривале не вирішення питання про звільнення позивача з посади судді, не свідчить про бездіяльність Управління. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

В процесі апеляційного розгляду відповідач звернувся до Львівського апеляційного адміністративного суду з клопотанням про проведення процесуального правонаступництва Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, яке реорганізовано у Перечинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатській області.

З врахуванням наданих доказів реорганізації первинного позивача та положень ст.55 КАС України, судом було проведено заміну сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Моняк О.В., яка просила апеляційну скаргу задовольнити повністю, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що з листопада 1999 року по грудень 2000 року ОСОБА_2 працював на посаді судді Мукачівського міського суду Закарпатської області, з грудня 2000 року по січень 2004 року - суддею Ужгородського районного суду Закарпатської області, з січня 2004 року - суддею апеляційного суду Закарпатської області, Верховною Радою України 23.09.2004 обраний суддею безстроково.

14.01.2015 позивач звернувся із заявою про відставку до Вищої ради юстиції України.

Постановою Верховної ради України № 788-VIII від 12.11.2015 ОСОБА_2 звільнено з посади судді (голови) апеляційного суду Закарпатської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

Наказом голови апеляційного суду Закарпатської області № 6.3.1.-391 від 19.11.2015 ОСОБА_2 відраховано зі штату суду.

Відповідно до подання апеляційного суду Закарпатської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 2 від 17.12.2015, яке було надіслане на адресу УПФУ 18.12.2015 за № 27341/6.5/15, стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 02 місяці 22 дні, заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 24 252,80 грн.

Відповідно до вказаного листа апеляційного суду Закарпатської області, на адресу УПФУ були надіслані також інші документи, необхідні для призначення щомісячного довічного утримання.

Згідно листа УПФУ у Великоберезнянському районі Закарпатської області № 5/03-19 від 28.12.2015 ОСОБА_2 було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIІІ, оскільки з 01.06.2015 у зв'язку зі скасуванням норми пенсійного забезпечення особам, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 (далі - Закон № 192-VIII), яким Закон № 2453-VI викладено у новій редакції, так і Законом № 213 -VIII. Частиною 3 статті 141 Закону № 213-VIII було звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст.138 Закону № 2453-VI, а тому вважав, що наявні всі правові підстави для нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 20.11.2015.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.8 Основного Закону, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно з ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 126 Основного закону передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.47 Закону № 2453-VI, незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом від 08.07.2011 № 3668-VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України», у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03.06.2013 зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме : «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі № 3-рп/2013 від 03.06.2013, підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону 2453-VI у редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI.

В подальшому, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 знову внесено зміни до ч.3 ст.138 Закону № 2453 VI, які набрали чинності з 01.04.2014 та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 вкотре було внесено зміни до ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI, які набрали чинності з 01.01.2015 та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

28.03.2015 набрав чинності Закон № 192-VIII, яким викладено в новій редакції всі положення Закону № 2453-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, зокрема у зв'язку із скасуванням норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-VI.

Згідно п.5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015), зокрема частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тимчасово, у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 : особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом № 213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п.5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону та не призначення довічного грошового утримання судді у відставці взагалі.

Крім того, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 192-VIII, розгляд заяв і скарг, поданих до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку 14.01.2015, яка була розглянута з порушенням встановленого строку її розгляду і лише постановою Верховної ради України № 788 - VIII від 12.11.2015 позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Закарпатської області.

Постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України № 21-195а15 від 16.09.2015 визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду нею подання Вищої ради юстиції про звільнення судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент подання позивачем заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст.126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст.138 Закону № 2453-VI в редакції, яка передбачала право позивача (з урахуванням його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - залишити без задоволення, а постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2016 року по справі № 298/94/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 26.04.2016.