Справа № 10735/11/2070
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 листопада 2011 р. № 2-а- 10735/11/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єгупенко В.В. за участю секретаря Вождаєва М.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області, Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, Начальника Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області
про визнання дій неправомірними, скасування постанови ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа - приватний підприємець ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду, з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області, в якому просить суд: визнати протиправними дії начальника УПФУ в Первомайському районі Харківської області щодо направлення вимоги до відділу державної виконавчої служби Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції України, по якій і було відкрито виконавче провадження ВП № 27911729 від 02.08.2011 р.; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 27911729 від 02.08.2011 р.

16.08.2011 р. позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2011р. ВП № 27911729 , складену на підставі Вимоги № Ф-161 від 22.01.2011р. управління ПФУ в Первомайському районі Харківської області.

На думку позивача, у зв'язку з тим, що Вимога № Ф-161 від 22.01.2011р. складена управлінням ПФУ в Первомайському районі Харківської області, на даному етапі оскаржується у порядку апеляційного оскарження, та є неузгодженою, та така вимога не може бути передана УПФУ в Первомайському районі Харківської області на виконання до державної виконавчої служби і тому це зроблено у перевищення повноважень особи, яка її подала.

Ухвалою суду від 28.09.2011 р. по справі у якості відповідачів були залучені: Начальник Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області, Відділ державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Представники відповідачів, які є субєктами владних повноважень, в судове засідання не прибули про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4, ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 6, ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області.

16.08.2011 р. позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2011р. ВП № 27911729 , складену на підставі Вимоги № Ф-161 від 22.01.2011р. управління ПФУ в Первомайському районі Харківської області.

26.06.2011 р. позивач повідомила Управління пенсійного фонду у Первомайському районі Харківської області про те, що Вимога № Ф-161 від 22.01.2011р. про сплату боргу складена управлінням ПФУ у м. Первомайський Харківської області, оскаржується до Головного управління ПФУ у Харківській області у порядку апеляційного провадження.

29.07.2011р. позивач повідомила Управління пенсійного фонду у Первомайському районі Харківської області Повідомляю про те, що мною до ПФУ подано скаргу на „Вимогу № Ф-161 від 22.01.2011р. про сплату боргу складену управлінням ПФУ у Первомайському районі Харківської області.

УПФУ в Первомайському районі Харківської області направило вимогу про сплату боргу в №Ф-161 від 22.01.2011р. на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області.

02.08.2011р. за ВП № 27911729 Відділом державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження та сторонам були надіслані копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІУ від 09.07.2003 (далі-Закон) фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, у том у числі ті, що обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності є застрахованими особами.

Зазначені особи є страхувальниками та платниками страхових внесків до Пенсійного фонду України відповідно до п.5 ст. 14, ч. 1 ст. 15 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

На підставі п.2 Закону України "Про внесення змін до законів України "Про державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" № 2461-УІ від 08.07.2010 фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини бази нарахування страхових внесків.

Згідно п. 6 ч.2 ст. 17 Закону страхувальник зобов'язан нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до п. 3 ст. 11, п.5 ст. 14, ч. 6 ст.20 Закону фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для зазначених платників є квартал.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону законодавством не передбачено пільг, щодо нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 20 ч.12 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (страхувальника).

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст.20 Закону, в тому числі обчисленні територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених ч. 3 ст.20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі-недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені Інструкцією "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" затверджено Постановою правління ПФУ 19.12.2003 № 12-1 (далі-Інструкція), надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (ч.ч.2,3 ст. 106 Закону). Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

ФОП ОСОБА_1, відповідно до Повідомлення -розрахунку, нараховані страхові внески за 3 квартал 2010 року в розмірі 896,34 грн. Оскільки у встановлений Законом термін зазначені суми позивачем сплачені не були, УПФУ в Первомайському районі Харківської області було направлено вимогу про сплату недоїмки разом з Повідомленням-розрахунком, котрі позивач отримала, але суму боргу встановлений термін не сплатила.

Суд зазначає, що нормами закону, передбаченими п.п.5-6 ч.7 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено, що стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на цей момент. Крім того на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій не сплачених у період до 1 січня 2011 року за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, суд приходить до висновку, що начальник Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області правомірно направив вимогу до Відділу державної виконавчої служби на підставі ч.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п.8 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» рішення інших органів державної влади підлягають виконанню державною виконавчою службою, якщо за законом їх виконання покладено на державну виконавчу службу.

Організація та діяльність органів державної влади здійснюється за принципом народного суверенітету, одним з елементів якого є поділ державної влади на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно з наказом президента України від 09.12.2010 року № 1085/2010 «Схема організації та взаємодії центральних органів виконавчої влади», УПФУ входить до складу державних органів.

Посилання позивача на те, що згідно зі змінами в законодавстві з 01.01.2011р. зазначена вимога втратила чинність не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» законність перевірки винесення направленого виконавчого документа на примусове виконання до ВДВС не належить до компетенції державного виконавця.

Згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1). назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові за наявності) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із ображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Суд зазначає, що направлена УПФУ до ДВС вимога відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" та підлягала примусовому виконанню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач помилково вважає, що вимога про стягнення боргу не є виконавчим документом, оскільки в ст. 25 ч. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування", територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Натомість доказів правомірності, законності та обґрунтованості позивачем своєї позиції суду не надано.

Згідно ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідна сторона дотримала вимоги закону про захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому їх дії є правомірними.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що висновки позивача щодо порушення відповідачами вимог чинного законодавства - не відповідають дійним обставинам справи та не можуть бути підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 41, 159, 160-163, 186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області, Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, Начальника Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними, скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Єгупенко В.В.