Справа № 163/2415/15-а, 2а-163/2/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 року Справа № 876/1492/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Любомльського районного суду Волинської обл. від 28.01.2016р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Любомльське ремонтно-транспортне підприємство» до Любомльської міської ради Волинської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської обл., про визнання дій протиправними та скасування рішень міської ради,-

В С Т А Н О В И Л А:

25.09.2015р. позивач Приватне акціонерне товариство /ПрАТ/ «Любомльське ремонтно-транспортне підприємство /РТП/» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 37/21 від 05.02.2014р. «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» та № 42/18 від 03.06.2014р. «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування» в п.п.3, 4, 4.1 в частині ОСОБА_1; скасувати додаток № 2 до рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 42/18 від 20.05.2014р. в пп.3, який стосується ОСОБА_1; визнати незаконним та скасувати додаткове рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 45/8 від 22.08.2014р. «Про внесення змін до рішення Любомльської міської ради від 03 червня 2014 року № 42/18» в частині п.4 щодо ОСОБА_1; визнати протиправними та незаконними дії Любомльської міської ради по винесенню рішень № 37/21 від 05.02.2014р., № 42/18 від 03.06.2014р., додатку № 2 до рішення № 42/18 від 20.05.2014р., рішення № 45/8 від 22.08.2014р. в частині ОСОБА_1; визнати незаконними та протиправними дії Відділу Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської обл. щодо погодження планово-картографічних матеріалів по передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_1, стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.2-4).

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги в частині визнання незаконними та протиправними дій Відділу Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської обл. щодо погодження планово-картографічних матеріалів по передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 не підтримав і просив такі не розглядати.

Постановою Любомльського районного суду Волинської обл. від 28.01.2016р. заявлений позов задоволено частково; скасовані наступні рішення Любомльської міської ради Волинської обл.:

№ 37/21 від 05.02.2014р. «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою» щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 площею 0,2000 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного будинку ОСОБА_1;

№ 42/18 від 03.06.2014р. «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» в частині п.п.3, 4, п.4.1;

додаток № 2 до рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 42/18 від 20.05.2014р. про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, переданої в оренду ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, господарських споруд і будівель по АДРЕСА_1 площею 0,2000 га;

№ 45/8 від 22.08.2014р. «Про внесення змін до рішення Любомльської міської ради від 03 червня 2014 року № 42/18» про передачу в оренду ОСОБА_1 на 49 років земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,2000 га;

а також визнано дії Любомльської міської ради Волинської обл. щодо прийняття вказаних рішень протиправними; у задоволенні решти вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.199-203).

Не погодившись із винесеним судом рішенням, його оскаржив третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, який покликаючись на неповне з'ясування судоми обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити (а.с.209-213).

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що апелянтом в установленому порядку набуто та зареєстровано право власності на приміщення гуртожитку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Висновки суду суперечать чинному законодавству, зокрема, приписам ст.ст.373, 377 Цивільного кодексу /ЦК/ України, 120 Земельного кодексу /ЗК/ України. За таких обставин до апелянта перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований придбаний об'єкт нерухомості, без зміни її цільового призначення, в обсягах та умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 06.11.2013р. на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна третя особа ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 приміщення гуртожитку Ж-2 площею 425,0 кв.м, яке розташовано за адресою: Волинська обл., АДРЕСА_2 (а.с.215-216).

06.11.2013р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на придбаний об'єкт нерухомості, що стверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12292532 (а.с.217).

Відповідно до рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 37/21 від 05.02.2014р. «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 площею 0,2000 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (а.с.104).

Згідно рішення Любомльської міської ради Волинської обл. № 42/18 від 03.06.2014р. «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування» затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земель житлової та громадської забудови у м.Любомль із земель комунальної власності в оренду громадянам згідно додатку № 2 (у т.ч. ОСОБА_1.), передано в оренду громадянам (у т.ч. ОСОБА_1.) земельні ділянки, зазначені в п.3, зобов'язано фізичних осіб (у т.ч. ОСОБА_1.) у місячний строк укласти з міською радою оренди земельних ділянок (а.с.6-7).

Рішенням Любомльської міської ради Волинської обл. № 45/8 від 22.08.2014р. «Про внесення змін до рішення Любомльської міської ради від 03 червня 2014 року № 42/18» внесено зміни до п.4 вказаного рішення, передано в оренду земельні ділянки громадянам (у т.ч. ОСОБА_1.) на строк 49 років та встановлено оренду плату на рівні 3 (три) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.8).

02.03.2015р. між Любомльською міською радою Волинської обл. (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір № 7 оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2000 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.42-46).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до представлених судових рішень та державного акта на право постійного користування землею у постійному користуванні позивача знаходиться 5,53 га землі, яке набуто в установленому порядку станом на 01.01.2002р.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач про припинення права постійного користування земельною ділянкою позивача з підстав, установлених ст.ст.140-149 ЗК України, до суду не звертався, через що спірними рішеннями порушені права позивача, які передбачені ст.92 ЗК України, а саме право постійного користування земельною ділянкою.

Відтак, оспорювані рішення міської ради є незаконними, а дії по їх прийняттю слід вважати протиправними; в решті позовних вимог належить відмовити; також заявлений позов подано з дотриманням строку звернення до суду.

При цьому суд вважав, що наведений спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів

Разом з тим, висновки суду щодо належності розглядуваного спору до юрисдикції адміністративних судів не можна вважати обґрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України також визначено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень відповідно до п.7 ч.1 тієї самої статті - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, при вирішенні питання, до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, суд першої інстанції має виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами і третьою особою у зв'язку із наявним спором щодо користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому позивач вважає, що він є землекористувачем спірної ділянки згідно Державного акта на право постійного користування землею НОМЕР_1 (а.с.10-11), правомірність такого користування стверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012р. у справі № 102949/12/9104 та ухвалою ВАС України від 14.04.2015р. у справі № К/9991/64990/12 (а.с.13-14, 15-16).

У свою чергу, третя особа ОСОБА_1 є орендарем спірної ділянки, що засвідчується укладеним 02.03.2015р. договором № 7 оренди землі (а.с.42-46).

Таким чином, цей спір фактично зводиться до вирішення питання про правомірність користування спірною ділянкою, а його результати безпосередньо стосуються майнових інтересів позивача і третьої особи по справі, які претендують на спірну ділянку, тобто, такий спір носить приватноправовий характер.

Предметом спору в цій справі є право користування земельною ділянкою. Наявність спору про право між позивачем і третьою особою виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Неврахування зазначеного судом першої інстанції призвело до помилкового вирішення спору в порядку адміністративного судочинства, при цьому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Окрім цього, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України по наведеній категорії справ, яка викладена в постановах від 24.02.2015р. у справі № 21-34а15, від 11.11.2015р. у справі № 21-2926а15.

Разом з тим, за змістом заявлених позовних вимог слідує, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушених права, свобод та інтересів.

Так, право особи, яка вважає себе користувачем землі, переданої в оренду третій особі, не може бути захищене шляхом визнання незаконними та скасування рішень міської ради про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та ін.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

При переході землі у володіння третіх осіб за договором оренди право землекористувача, який не є стороною цього договору, може бути захищене лише шляхом пред'явлення позову про витребування майна від добросовісного набувача. Такий позов залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб'єкта владних повноважень, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли може бути відновлено те становище, яке існувало до видання акта, або коли за відсутності цієї можливості вимога про визнання незаконним акта суб'єкта владних повноважень поєднана з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Спори зазначеної категорії належать до адміністративної юрисдикції. Оскільки відновлення того становища, яке існувало до прийняття рішень міською радою, в обраний позивачем спосіб неможливе у зв'язку з передачею земельної ділянки третій особі, а вимоги про визнання оспорюваних рішень протиправними та їх скасування не поєднані з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, то наведена справа не підлягає розгляду адміністративним судом.

Неврахування зазначеного судом, який розглядав справу за правилами адміністративного судочинства по суті заявлених вимог, призвело до помилкового вирішення спору, оскільки майнове становище позивача не могло бути відновлене шляхом задоволення позову.

Вирішуючи спір про відновлення майнових прав позивача, які були порушені внаслідок передачі землі третій особі на підставі спірних рішень, суд може в мотивувальній частині свого рішення дати оцінку правомірності актів органу місцевого самоврядування, якщо їх прийняття сприяло порушенню цивільних (земельних) прав позивача.

Вищевказана позиція висвітлена у постанові Судової палати в адміністративних справах від 10.10.2007р.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки порушення провадження у справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.205 КАС України підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.4 ч.1 ст.198, ч.1 ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Любомльського районного суду Волинської обл. від 28.01.2016р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Любомльське ремонтно-транспортне підприємство» до Любомльської міської ради Волинської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, Відділ Держгеокадастру у Любомльському районі Волинської обл., про визнання дій протиправними та скасування рішень міської ради, - скасувати, провадження у справі - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська