Справа № 826/20093/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до

Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції

Головного управління Державної фіскальної служби України

у Волинській області (Шацьке відділення)

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2015 № 000113321,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області (Шацьке відділення) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2015 № 000113321.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС юридичним особам в межах укладених договорів відбувається відвантаження (продаж) нафтопродуктів представникам юридичних осіб для подальшого використання таких нафтопродуктів саме у комерційній діяльності юридичних осіб, з огляду на що реалізація підакцизних товарів у розумінні приписів підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не відбувається, оскільки нафтопродукти не придбаваються з метою їх використання громадянином або іншим кінцевим споживачем в особистих некомерційних цілях, придбаваються з метою їх використання саме у комерційній діяльності юридичної особи. Також позивач посилався на відсутність підстав для нарахування суми штрафних санкцій у розмірі 50% від суми нарахованого податку, оскільки на даний час відсутні обставини наявності узгоджених податкових зобов’язань за іншими податковими повідомленнями-рішеннями, у зв’язку з чим нарахування штрафних санкцій у такому розмірі не відповідає вимогам пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідач проти позовних вимог заперечила, через канцелярію суду надав письмові заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що згідно показників поданої до податкової інспекції звітності, а саме Декларації з акцизного податку за лютий 2015 року та додатку 6 Розрахунок суми з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів за лютий 2015 року позивач в графі 3 - 4 додатку 6 відображено вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торгівельній мережі, а саме бензину моторного та інших нафтопродуктів (легкі, середні та важкі дистиляти), визначені у підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України, однак в додатку 6 до декларації з позивачем відображено окремо в колонці 4 (вартість від реалізації товарів для комерційного використання), які не включаються до об'єкта оподаткування та відповідно в колонці 5 додатку 6 (вартість підакцизних товарів до оподаткування) суму вартості підакцизних товарів від реалізації товарів для комерційного використання не включено.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ПАТ «Укрнафта» за лютий 2015 року, за результатом якої складено акт № 25/15/00135390 від 17.04.2015.

13.05.2015 на підставі акту № 25/15/00135390 від 17.04.2015 прийнято податкове повідомлення - рішення № 000113321 яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання за платежем акцизний податок з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 24 453,81 грн.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" не погоджуючись з податковим №000113321 від 13.05.2015, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що акцизний податок – непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів – є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 Податкового кодексу України об’єктом оподаткування є операції з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів; базою оподаткування є вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі.

ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» встановлено, що роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві й надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання у сфері роздрібної й оптової торгівлі із надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння й використовування.

Згідно з частиною першою статті 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

Отже, операція з реалізації суб’єктом господарювання підакцизних товарів є об’єктом оподаткування акцизним збором в розумінні підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України, якщо суб’єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, комерційне використання може передбачати не лише придбання певною особою підакцизних товарів, визначених підпунктом 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України, з метою подальшої реалізації, але й придбання для використання їх у господарській діяльності визначеного суб’єкта підприємництва з метою, крім іншого, отримання прибутку.

При цьому суд звертає увагу на те, що підпунктом 4.5 пункту 4 ДСТУ 4303:2004, на який посилається відповідач, наведено наступне визнання поняття «оптова торгівля» - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю, або для виробничого споживання та надання пов’язаних із цим послуг.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини третьої статті 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб’єкти господарської діяльності.

Відпуск підакцизних товарів суб’єктами господарювання за попередніми договорами поставки узгоджується з приписами абзацу 1 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, якою встановлено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) – це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, при наявності договорів поставок з суб’єктами господарювання з оплатою постачання в безготівковому порядку або у готівковому порядку через касу підприємства та подальшим отриманням пального на АЗС з використанням спеціальних жетонів, чеків тощо, законодавчо обґрунтованих підстав для оподаткування таких продажів акцизним податком у роздрібній торгівельній мережі не виникає.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено договір поставки №26-1341в-АЗС від 01.11.2004 на поставку пального на умовах EXW через АЗС. Також, позивачем з ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено додаткову угоду від 01.07.2013 до вказаного договору, відповідно до якої товар поставляється покупцю по паливним карткам та скретч-карткам.

Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців одним із видів діяльності ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» є роздрібна торгівля пальним (основний).

Факт реалізації пального у перевіряємий період саме ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» підтверджується актами приймання-передачі товару №2 та №3 від 28.02.2015, копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того, до матеріалів справи залучено реєстр податкових накладних, які видані за операціями з поставки нафтопродуктів іншим суб’єктам підприємницької діяльності, а також фіскальний звіт за результатами діяльності позивача протягом лютого 2015 року. Відомості з наведеного реєстру відповідачем не спростовані, а також не доведено придбання нафтопродуктів вказаними суб’єктами господарювання без мети їх використання у своїй підприємницькій діяльності.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що позивачем у перевіряємий період провадились операції, серед іншого, з реалізації пального для комерційного призначення суб’єктам господарської діяльності, що відображено у додатку 6 до декларації з акцизного податку за лютий 2015 року, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку податкового органу щодо порушення позивачем статей 213, 214, підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215, статті 216 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області (Шацьке відділення) № 000113321 від 13.05.2015.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов