Справа № 813/2049/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2016 року № 813/2049/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, в котрому позивач просить:

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Лях Назарія Миколайовича індексний номер 17810938 від 08.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 92,00 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_4;

- зобов'язати відповідача скасувати запис номер 7485814 Державного реєстру прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наявність оскаржуваного запису про державну реєстрацію права власності на спірне майно в Державному реєстрі речових прав створює умови для подальшого порушення її прав. Позивач звертає увагу суду на те, що підставою для реєстрації права власності на спірне майно була мирова угода, затверджена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у цивільній справі № 442/8527/14-ц від 14.11.2014 року. Враховуючи те, що вказана ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року, позивач вважає, що правова підстава для внесення оскаржуваного запису до Державного реєстру речових прав відпала, відтак, даний запис має бути скасований.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, підтримав, просив задовольнити.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, зазначивши при цьому, що вирішення даного спору покладають на думку суду.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на те, що державний реєстратор на момент прийняття спірного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, оскільки зареєстрував право власності на підставі чинного на той час рішення суду. Крім того, зазначила, що скасування спірного рішення автоматично потягне за собою скасування права власності на квартиру ОСОБА_4 З наведених підстав просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходив з наступного.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17810938 від 08.12.2014 року, право власності на квартиру загальною площею 92 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за власником ОСОБА_4.

Підставою виникнення права власності та реєстрації такого права власності була мирова угода, затверджена ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року у справі № 442/8527/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості. Серед інших умов мирової угоди затверджено: визнати право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 92,0 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м., до складу якої входить самочинна прибудова (літ. а), розміром 5,58Х8,22м. та веранда (літ. а2), розміром 2,49Х5,65м.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року скасовано.

16.04.2015 року ОСОБА_3 звернулася до Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області із заявою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17810938 від 08.12.2014 року, оскільки скасовано рішення суду, на підставі якого зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на квартиру загальною площею 92 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 17.04.2015 року № 02.4-13/164 відповідач повідомив, що діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування судом рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Відтак, позивач звернулася за захистом своїх порушених прав до суду.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд звертає увагу на те, що право на будівництво нерухомого майна мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих об'єктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 встановлено, що земельна ділянка для обслуговування будинку АДРЕСА_1, площею 1000 кв. м. рішенням Дрогобицької міської ради № 709 від 30.10.2008 року передана безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_4 (кв. 1), ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (кв. 2), ОСОБА_10 (кв. 3), ОСОБА_11, ОСОБА_12 (кв. 4).

Крім того, зазначеною ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року у справі № 442/8527/14-ц, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, серед умов якої, визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 92,0 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м., до складу якої входить самочинна прибудова (літ. а), розміром 5,58Х8,22м. та веранда (літ. а2), розміром 2,49Х5,65м.

Відповідно до ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон України №1952-IV ).

Частиною 1 ст. 2 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених вказаним Законом.

Згідно з ст. 19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили, інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як вже встановлено судом, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.03.2015 року у справі № 442/8527/14 скасовано ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.11.2014 року у справі № 442/8527/14-ц, якою була затверджена мирова угода між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, серед умов якої, визнання права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 92,0 кв. м, житловою площею 50,4 кв. м., до складу якої входить самочинна прибудова (літ. а), розміром 5,58Х8,22м. та веранда (літ. а2), розміром 2,49Х5,65м.

Таким чином, скасоване рішення суду, на підставі якого державним реєстратором прийнято оскаржуване рішення.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що оскаржене рішення відповідача про державну реєстрацію є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки в судовому порядку скасовано рішення суду, яке служило підставою для його прийняття.

Відповідно до ст. 26 Закону України №1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача скасувати запис номер 7485814 Державного реєстру прав на нерухоме майно, то суд зазначає, що діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію прав власності державний реєстратор вносить на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відтак, зазначена вимога є передчасною.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача слід присудити судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області Лях Назарія Миколайовича індексний номер 17810938 від 08.12.2014 року про реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 92,00 кв. м., житловою площею 50,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) сплачений нею судовий збір в розмірі 36,54 грн (тридцять шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 18.04.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.