Справа № 756/3264/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Васалатій К.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Справа: № 756/3264/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій та рішення відповідача від 22.02.2016 р. щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії на підставі довідки ГПУ від 15.02.2016 р. № 18-133зп;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка була чинною на момент призначення йому пенсії, у розмірі 90% від місячного заробітку, зазначеного в довідці ГПУ від 15.02.2016 р. № 18-133зп, з 19.02.2016 р.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.03.2008 р. ОСОБА_2 УПФУ в Оболонському районі м. Києва було призначено пенсію за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% від розміру щомісячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

28.03.2015 р. позивач на підставі наказу Генерального прокурора України № 528-ц був звільнений з роботи в органах прокуратури України за власним бажанням.

19.02.2016 р. позивач звернувся до УПФУ в Оболонському районі м. Києва із заявою про перерахунок його пенсії у зв'язку зі звільненням з органів прокуратури, з урахуванням довідки ГПУ від 15.02.2016 р. № 18-133зп про розмір заробітної плати.

Листом від 22.02.2016 р. № 3486/08/В-68 відповідач повідомив ОСОБА_2 про відмову в задоволенні його вимог у зв'язку з тим, що з 01.06.2015 р. скасовані норми щодо призначення пенсії та перерахунку раніше призначених пенсій, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вважаючи таку відмову неправомірною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колгеія встановила, що задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача має здійснюватися за редакцією Закону України «Про прокуратуру», яка була чинною на момент призначення йому пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України «Про прокуратуру» ( далі - Закон № 2377-ІV ( № 1789-XII ) та № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII ) і Порядком подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку ) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 ( далі - Порядок № 22-1 ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч. 1, 2 ст. 50-1 Закону № 2377-ІV ( № 1789-XII ) у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, тобто станом на 17.12.2008 р., визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

У ч. 2 ст. 86 Закону № 1697-VII у редакції від 01.01.2016 р., передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

У пп. 1.2, 1.5 Порядку № 22-1 визначено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що призначення органами Пенсійного фонду України особі пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому при проведенні перерахунку пенсії особи застосуванню підлягає редакція Закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи саме на момент призначення їй пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, а у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на дату призначення позивачу пенсії, тобто 17.12.2008 р., Законом України «Про прокуратуру» було встановлено розмір пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури - 80 % суми заробітної плати зі збільшенням цього коефіцієнту на 2 % за кожний повний рік роботи понад 10 років, а отже, застосуванню підлягає саме ця редакція закону, а не Закон України «Про прокуратуру», який був чинним на момент звернення позивача до УПФУ в Оболонському районі м. Києва, тобто станом на 19.02.2016 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії був чинним Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, статтею 86 якого встановлено розмір пенсії 60% від суми місячної заробітної плати, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки правова норма, на яку посилається апелянт, підлягає застосуванню лише до осіб, яким призначається пенсія після набрання нею чинності, а не здійснюється перерахунок раніше призначеної пенсії.

Водночас, судова колегія відзначає, що у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, ВСУ зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх не обґрунтованими та безпідставними, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч положенням ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів правомірності своїх дій та не переконав суд у своїх правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.