Справа № 804/16943/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/11113/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Костенка М.І.

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТА»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р.

у справі № 804/16943/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТА»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРТА» (далі - позивач, ТОВ «ФОРТА») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 23.12.2013 р. № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2014 р. позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2014 р. та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач в письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «ФОРТА» та Дніпропетровською міською радою 28.12.2007 р. укладений договір оренди земельної ділянки терміном на 15 років. Відповідно до пункту 1.1 договору позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0401 га, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, б. 27-А.

Позивач, подаючи декларації із сплати за землю за цим договором вказував розмір орендної плати у 2011, 2012 та 2013 рр. на підставі розрахунку до договору, але без врахування коефіцієнту, який визначений у пункті 276.3 статті 276 Податкового кодексу України, у розмірі 1,5 - за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення місцевого значення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів.

В період з 26.11.2013 р. по 27.11.2013 р. посадовою особою ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, наказу від 25.11.2013 р. № 795, була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ « ФОРТА» з питань повноти нарахування орендної плати за землю за період з 01.01.2011 р. по 31.10.2013 р., за результатами якої складено акт від 04.12.2013 р. № 2424/1503/24226921 та встановлено порушення позивачем вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 та пункту 276.3 статті 276 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижена орендна плата за земельну ділянку за 2011 рік на 20 980,69 грн., за 2012 р. на 20 980,69 грн., за січень-вересень 2013 р. на 15 735,51 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2013 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 69 499,53 грн. грн., з яких 57 696,89 грн. - за основним платежем та 11 802,64 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з акту перевірки від 04.12.2013 р. № 2424/1503/24226921, підставою для донарахування позивачу грошового зобов'язання зі сплати орендної плати за землю слугувала відмінність розміру орендної плати, встановленої в договорі оренди землі та мінімального розміру орендної плати, визначеної нормами Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України, оскільки позивач повинен сплачувати орендну плату за землю у відповідності до умов договору оренди, а відповідач не вправі втручатися у відносини сторін договору оренди та нараховувати суми грошового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходив з наступних мотивів.

З 01.01.2011 р. питання справляння плати за землю регулюється Податковим кодексом України.

Згідно з пункту 288.4 статті 288 зазначеного Кодексу розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.1 статті 288 цього Кодексу визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Таким чином, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, з 01.01.2011 р. мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, складає 3% від їх нормативних грошових оцінок.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до норм чинного законодавства, то необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договорів оренди за ініціативою сторін договору оренди землі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТА»- відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2015 р. у справі № 804/16943/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) М.І. Костенко