Справа № 822/430/16
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2016-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/430/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПольового О.Л.
при секретаріБачок О.В.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агрогруп" до Городоцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Городоцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області в якому просить визнати нечинними повідомлення-рішення Городоцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № , № від 25.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач у період з 15.04.2015 року по 20.04.2015 року та з 10.08.2015 року по 12.08.2015 року провів документальну позапланову перевірку з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року, про що склав акт №109/22/35260774 від 19.08.2015 року. На підставі Акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № , № від 25.09.2015 року.

Позивач вважає, що податковим органом при прийнятті вказаних податкових повідомлень-рішень не дотримано вимог законодавства, що як наслідок потягло за собою порушення прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агрогруп".

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що податковий орган провів документальну позапланову перевірку з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідач склав акт № 109/22/35260774 від 19.08.2015 року. Перевіркою встановлено:

1) В порушення п.п. 14.1.235, п.14.1. ст.14, п.44.1 ст.44, п.200.1 ст.200, п.209.4 ст.209, абзацу п.15-1 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України ТОВ "Поділля Агрогруп" завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по загальній декларації за січень 2015 року в сумі 3056879,00 грн.;

2) в порушення пп."б" п.200.4 ст.200 ПК України ТОВ "Поділля Агрогруп" завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2014 року на суму 129169,00 грн.;

3) на дату складання акту перевірки не можливо підтвердити правомірність формування податкового кредиту за грудень 2014 року на суму 1445840,00 грн. у зв'язку із дослідженням ланцюга постачання по постачальниках ПАФ "Долинське", ТОВ "Розтоцьке" та ПАТ "Компанія Райз".

На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015 року яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 3056879,00 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 764220,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2015 року яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 129169,00 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, однак первинна і повторна скарги залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Досліджуючи правомірність зроблених податковим органом висновків, суд встановив наступне.

Як вбачається з Акта перевірки ТОВ "Поділля Агрогруп" використовувало для вирощування зернових культур (кукурудзи) суборендовані земельні ділянки, згідно договору № РОЗ-К-03/01/14 укладеного 02.01.2014 року з ТОВ "Розтоцьке" та договору № ПА-ЗА/01/14 укладеного 02.01.2014 року з ТОВ "Захід Агро".

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Поділля Агрогруп" здійснило експорт сільськогосподарської продукції до ULF TRADE AG згідно контрактів № ULF 14P053-8 від 27.10.2014 року, № ULF 14P053-8 від 27.10.2014 року, № ULF 14P059-8 від 29.10.2014 року. Відповідно до митних декларацій позивач експортував 4868,045 тонн кукурудзи на загальну суму 15274302,00 грн.

ТОВ "Поділля Агрогруп" у податковій декларації ПДВ а грудень 2014 року (0121 - спеціальний режим у сфері сільського господарства) у рядку 16.3 "коригування податкового кредиту і постачання сільськогосподарської продукції або продукції власного виробництва переробного підприємства у митному режимі експорту" проведено коригування податкового кредиту в бік зменшення на суму 2925691,00 грн.

В податковій декларації з ПДВ а грудень 2014 року (0110-загальна) ТОВ "Поділля Агрогруп" задекларовано податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 416,00 грн., податковий кредит на загальну суму 3057601,00 грн., в т.ч. ПДВ по придбаних послугах у ПАФ "Долинське" та ПАТ "Компанія "Райз", по комбайнуванню та перевезенню кукурудзи, відвантаженої на експорт в загальній сумі 131910,00 грн., та у рядку 16.3 "коригування податкового кредиту із постачання сільськогосподарської або продукції власного виробництва переробного підприємства у митному режимі експорту" проведено коригування податкового кредиту в бік збільшення на суму 2925691,00 грн.

ТОВ "Поділля Агрогруп" віднесено ПДВ по сільськогосподарських послугах з вирощування зернових та технічних культур та надання в суборенду землі від ТОВ "Розтоцьке" в сумі 781850,79 грн. та ТОВ "Захід Агро" в сумі 1460030,83 грн. по послугах з десикації та комбайнування ПАФ "Долинське" в сумі 114945,81 грн., по послугах з автоперевезення кукурудзи ФОП Поповим О.І. в сумі 70328,58 грн. та ТОВ "Европа Транс ЛТД" в сумі 50966,52 грн., по послугах по доробці елеватором та перевезення для реалізації ПАТ "Компанія "Райз" в сумі 417133,78 грн. та ТОВ "ЗТПД" в сумі 30438,16 грн.

Водночас, у зв'язку з тим, що договори суборенди не були зареєстровані, податковий орган прийшов до висновку, що у позивача відсутнє право на бюджетне відшкодування на підставі абзацу 2 пункту 15-1 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (далі ПК України) за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин підрозділом 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України визначались особливості справляння податку на додану вартість у перехідний період.

Пункт 15-1 даного підрозділу передбачав, що тимчасово до 31 грудня 2014 року включно від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання на митній території України зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників, а також крім постачання таких зернових та технічних культур Аграрним фондом у разі їх придбання з податком на додану вартість.

Операції з вивезення в митному режимі експорту зернових та технічних культур, зазначених в абзаці першому цього пункту, звільняються від оподаткування податком на додану вартість, крім вивезення сільськогосподарськими підприємствами - виробниками таких зернових та технічних культур, вирощених на землях сільськогосподарського призначення, які перебувають у їх власності та/або постійному користуванні, та/або на орендованих землях, зареєстрованих належним чином відповідно до встановленого законом порядку, на дату такого експорту.

Відповідно до п.209.4 ст.209 ПК України при вивезенні сільськогосподарських товарів у митному режимі експорту сільськогосподарське підприємство - виробник таких товарів/послуг має право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) постачальникам товарів/послуг, вартість яких включається до складу виробничих факторів. Таке відшкодування здійснюється в загальному порядку.

Згідно п.209.6. ст.209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, відповідно до приписів п.209.7 ст.209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до п.п.14.1.234 п.14.1. ст.14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Отже, позивач є безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування. Ця обставина не заперечується податковим органом.

Крім того, суд встановив та представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що в ході проведення перевірки, сумнівів щодо реальності здійснення вказаних господарських операцій позивачем за перевіряємий період - не виникло. Будь-яких зауважень до первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується правомірність формування платником податків сум бюджетного відшкодування, крім відсутності державної реєстрації договорів суборенди не встановлено.

Згідно з ст.8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З аналізу вказаних норм вбачається, що чинним законодавством передбачено обов'язкову реєстрацію речових прав (право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди) на земельні ділянки, а не реєстрацію таких договорів.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що чинним законодавством не передбачено процедури та порядку реєстрації договорів суборенди земельної ділянки.

Крім того, Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

З аналізу норм податкового законодавства вбачається, що під поняттям "оренди" розуміється "дія з надання основних фондів у користування за плату та на визначений строк, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства", що узгоджується з приписами статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якою визначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З огляду на вищевикладене, податковим законодавством для цілей оподаткування не встановлено обов'язковість формального оформлення договорів оренди. Підставою для оподаткування в даному випадку має значення саме вчинення конкретної господарської операції. Фактичне користування суб'єктом господарювання земельними ділянками, вирощування на них сільськогосподарської продукції, сплата за них орендної плати, є господарською операцією, яка визначена Податковим кодексом України як "оренда" незалежно від додержання формальної процедури реєстрації, яка є пріоритетною в цивільних правовідносинах.

Отже, податкове законодавство пов'язує виникнення прав та обов'язків платників податків не з фактом укладанням договорів (оскільки сам по собі факт укладання договору не є об'єктом оподаткування), а з фактом здійснення господарської операції.

При цьому, враховуючи викладене, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження сільськогосподарського товаровиробництва.

Тобто, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Відтак, оформлення відповідного договору без його реєстрації не може впливати на правильність врахування доходів від реалізації продукції рослинництва при розрахунку сільськогосподарського товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена на земельній ділянці, орендованій платником фіксованого сільськогосподарського податку в юридичної та/або фізичної особи, є сільськогосподарською продукцією в розумінні глави 2 розділу XIV Податкового кодексу України незалежно від того, чи зареєстровані належним чином договори оренди такої ділянки.

З урахуванням викладеного, у податкових органів відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до платників фіксованого сільськогосподарського податку та осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, у разі недотримання останніми норм земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, якщо при цьому дотримано вимог законодавства податкового.

Оскільки податковий орган не має інших зауважень до первинних бухгалтерських документів позивача та щодо реальності здійснення господарських операцій, тому суд не бере до уваги твердження останнього про те, що реалізована позивачем в грудні 2014 року на експорт продукція була вирощена на землі, яка не була ні власною не перебувала в оренді в силу відсутності державної реєстрації.

Таким чином ТОВ "Поділля Агрогруп" мало всі законодавчо визначені підстави для застосування нульової ставки по операціям з експорту в грудні 2014 року сільськогосподарської продукції (кукурудзи) та відповідно право на податковий кредит.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 3 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень № , № від 25.09.2015 року, а тому вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Городоцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № , № від 25.09.2015 року.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агрогруп" () судовий збір у розмірі 59254,02 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Городоцької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови складено 18 квітня 2016 року

Суддя/підпис/О.Л. Польовий
"Згідно з оригіналом" Суддя О.Л. Польовий