Справа № 813/3217/14
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року м. Київ К/800/27707/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного підприємства "Промобуд"

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року

у справі № 813/3217/14

за позовом Приватного підприємства "Промобуд"

до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення- рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Промобуд" (надалі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 16 квітня 2014 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу відповідача задоволено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року до 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки складено акт № 25/2201/34306702 від 03 квітня 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на 3996013,00 грн.

Підставою для вказаних висновків відповідача, стала відсутність, на його думку, реального виконання господарських операцій позивача з його контрагентами.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 16 квітня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 5994019,50 грн., в тому числі за основним платежем - на 3996013,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 1998006,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими позивачем первинними документами повністю підтверджується реальність операцій, здійснених позивачем з контрагентами.

Із такою позицією не погодився апеляційний суд, зазначивши, що судом першої інстанції безпідставно не враховано покази директорів контрагентів позивача, які заперечили свою причетність до відповідних підприємств. Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що отримані позивачем за укладеними правочинами кошти є безповоротною фінансовою допомогою.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу. міни, поставки та іншими господарськими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її падання, а також операцій з безоплатного надання товарів.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України визначено, що фінансова допомога може надаватись на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення такій договорів.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті: інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом 11 цього Кодексу.

Підпунктом 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України встановлено, що до складу інших доходів включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться .між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п. 137.10 ст. 137 Податкового кодексу України, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, в перевіряємому періоді позивачем (продавець) укладено договори купівлі-продажу продукції з покупцями (ТОВ "ЛІДЕРКОМ", ТОВ "Викуп", ТОВ "Будівельна компанія «АРС». ТОВ "Крафт ЛВ", ТОВ "Квант Ресурс", ТОВ "Сталевий Дім". На підтвердження виконання умов вказаних правочинів позивачем надано: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури. Від вказаних контрагентів за період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2012 року на розрахунковий рахунок позивача надійшли кошти в загальній сумі 17376101,73 грн.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, в рамках кримінального провадження від 25 квітня 2013 року № 00000, порушеного за ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, допитані директора контрагентів позивача (ТОВ "Будівельна компанія «АРС», ТОВ "ЛІДЕРКОМ", ТОВ "Викуп"), які заперечили причетність до господарської діяльності вказаних підприємств, зазначивши, що жодних первинних документів не підписували.

Вироком Сихівського районного суду м. Львова, який набрав законної сили, у справі № 1319/5265/2012 визнано винним директора ТОВ "Сталевий Дім" - ОСОБА_4 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України. В рамках вказаної справи встановлена непричетність директора ТОВ "Сталевий Дім" до господарської діяльності вказаного підприємства.

В рамках кримінального провадження від 24 листопада 2012 року № 000017 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, встановлено ознаки фіктивності, зокрема, ТОВ «Крафт-ЛВ».

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Вказана позиція також збігається із висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в його постановах від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (21-3788а15), від 17 листопада 2015 року у справі № 2а/3264/11/1070 (21-277а15), від 15 грудня 2015 року у справі № 826/467/14 (21-5206а15), від 13 жовтня 2015 року у справі № 825/4143/13-а (21-1200а15), від 02 грудня 2015 року у справі № 814/116/14 (32-3849а15),від 17 листопада у справі № 826/6391/13-а (21-1497а15).

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що отримані позивачем кошти на підставі договорів, які фактично не здійснювались, є безповоротною фінансовою допомогою, а тому, оскаржене податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Промобуд" без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у справі № 813/3217/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя(підпис)А.М. Лосєв
Судді:(підпис)Л.І. Бившева
(підпис) Т.М. Шипуліна