Справа № 817/3430/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3430/15

04 квітня 2016 року 17год. 23хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом:

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (процесуального правонаступника Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та визнання протиправним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у період з 20.10.2015 по 05.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з 01.01.2012 по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 р.

За результатами проведення перевірки було складено акт від 12.11.2015 року №00320/1712-1702/.

Висновками зазначеного акта перевірки встановлено порушення:

п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 40 929,33 грн., в т.ч.: в сумі 9507,68 грн. за 2013 рік та в сумі 31 421,65 грн. за 2014 рік;

встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат; включення в декларацію про отримані доходи та понесені витрати за 2013-2014 роки перекручених даних;

п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за результатами чого донарахована сума єдиного внеску в розмірі 52 999,66 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 14 360,01 грн., за 2014 рік в сумі 38 639,65 грн.

На підставі вказаних висновків 12.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-259/1702 про донарахування суми єдиного внеску в розмірі 52 999,66 грн.

26.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі винесено податкове повідомлення-рішення №002681702, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 40 929,33 грн. основного платежу та 10 232,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

26.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі також прийнято рішення №00969/1702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 3367,98 грн.

Позивач вважає зазначені рішення ДПІ у Рівненському районі незаконними з тих підстав, що висновки акта перевірки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та письмовими документами, а тому оспорювані рішення підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач адміністративний позов заперечив з підстав наведених у письмових запереченнях. Вказує, що вході проведення перевірки встановлено порушення позивачем п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, зокрема позивачем неправомірно включено до складу витрат вартість придбаних товарів (запасні частини, мастило), які не приймали участі в основній господарській діяльності та відсутні в залишках ТМЦ станом на 31.12.2013 та 31.12.2014 року, в тому числі за 2013 рік в розмірі 60 730 грн., за 2014 рік в розмірі 196 449,36 грн.

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 надано акти виконаних робіт на ремонт транспортних засобів, в яких не зазначено товарно-матеріальні цінності, які були використані в ході надання послуг по ремонту. Підприємцем не надано підтверджуючі документи на використання даних ТМЦ в ході здійснення підприємницької діяльності, а саме актів списання та встановлення вищевказаних ТМЦ, тим самим не доведено використання їх у підприємницькій діяльності, чим порушено ст. 177 Податкового кодексу України, а саме до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

У зв'язку з тим, що позивачем занижено оподатковуваний дохід, то податковим органом було донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, а також єдиний соціальний внесок та застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Тому, на підставі наведеного, вважає оспорювані рішення законним, а позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, надав суду додаткові пояснення, просив у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що у період з 20.10.2015 по 05.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів з 01.01.2012 по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 р.

За результатами проведення перевірки було складено акт від 12.11.2015 року №00320/1712-1702/.

Висновками зазначеного акта перевірки встановлено порушення:

п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 40 929,33 грн., в т.ч.: в сумі 9507,68 грн. за 2013 рік та в сумі 31 421,65 грн. за 2014 рік;

встановлено неналежне ведення обліку доходів і витрат; включення в декларацію про отримані доходи та понесені витрати за 2013-2014 роки перекручених даних;

п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.7, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за результатами чого донарахована сума єдиного внеску в розмірі 52 999,66 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 14 360,01 грн., за 2014 рік в сумі 38 639,65 грн.

На підставі вказаних висновків 12.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-259/1702 про донарахування суми єдиного внеску в розмірі 52 999,66 грн.

26.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі винесено податкове повідомлення-рішення №002681702, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 40 929,33 грн. основного платежу та 10 232,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

26.11.2015 року ДПІ у Рівненському районі також прийнято рішення №00969/1702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 3367,98 грн.

Як встановлено судом, висновки податкового органу про порушення позивачем п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України ґрунтуються на твердженні про неправомірне включення до складу витрат вартість придбаних товарів (запасні частини, мастило), які не приймали участі в основній господарській діяльності позивача та відсутні в залишках ТМЦ станом на 31.12.2013 та 31.12.2014 року, в тому числі за 2013 рік в розмірі 60 730 грн., за 2014 рік в розмірі 196 449,36 грн.

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 надано акти виконаних робіт на ремонт транспортних засобів, в яких не зазначено товарно-матеріальні цінності, які були використані в ході надання послуг по ремонту. Підприємцем не надано підтверджуючі документи на використання даних ТМЦ в ході здійснення підприємницької діяльності, а саме актів списання та встановлення вищевказаних ТМЦ, тим самим не доведено використання їх у підприємницькій діяльності, чим порушено ст. 177 Податкового кодексу України, а саме до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Суд із даними висновками податкового органу не погоджується з урахуванням наступного.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (надалі Податковий кодекс України), доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.3 ст.177 Податкового кодексу України, для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У відповідності до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, не відносяться до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що платник податку втрачає право на формування валових витрат лише в тому випадку, коли такі витрати не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, а також якщо такі витрати безпосередньо не пов'язані з господарською діяльністю та одержанням доходу.

Відтак, як вже було встановлено раніше, позивач до складу витрат 2013 та 2014 років відніс вартість придбаних товарів (запасні частини, мастило), які використовувались позивачем під час ремонту автотранспортних засобів.

Основними видами діяльності позивача є діяльність вантажного автомобільного транспорту (КВЕД 49.21), технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (КВЕД 45.20), роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.23).

До матеріалів справи позивачем долучено копії первинних документів (актів виконаних робіт) по ремонту транспортних засобів. Кожен з наведених первинних документів містить інформацію про списання товарно-матеріальних цінностей під час проведення ремонтних робіт. За формою та змістом наведені акти відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а отже являються первинними документами та впливають на бухгалтерський та податковий облік позивача.

Жодних належних та допустимих доказів підстав неврахування наведених документів під час проведення документальної перевірки податковим органом не надано. За таких обставин, доводи ДПІ щодо відсутності документально підтвердження використання ТМЦ підприємцем в господарській діяльності є голослівними та необґрунтованими.

Таким чином, на підставі наведеного, суд вважає необґрунтованими висновки податкового органу про порушення позивачем п.6 ст.128 Господарського кодексу України, п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.1 ст.138, п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, та як наслідок заниження оподатковуваного доходу за 2013 в розмірі 60 730 грн. та за 2014 в розмірі 196 449,36 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 26.11.2015 року №002681702, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 40 929,33 грн. основного платежу та 10 232,33 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

До членів сімей фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, належать дружина (чоловік), батьки, діти та інші утриманці, які досягли 15-річного віку, не перебувають у трудових або цивільно-правових відносинах з такою фізичною особою - підприємцем, але спільно з ним провадять підприємницьку діяльність і отримують від цього частину доходу;

Пунктом 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено: нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого цим Законом, що дорівнювала до 1 жовтня 2011 року п'ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 1 жовтня 2011 року сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»: розмір єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, враховуючи те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2015 року №Ф-259/1702 про донарахування суми єдиного внеску у розмірі 52 999,66 грн. та рішення від 26.11.2015 року №00969/1702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску у розмірі 3367,98 грн. винесені на підставі висновків про порушення позивачем п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які в свою чергу ґрунтуються на твердженнях податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2013 в розмірі 60 730 грн. та за 2014 в розмірі 196 449,36 грн., які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та були спростовані позивачем і судом, то оспорювані рішення також є протиправними та підлягають до скасування.

Згідно зі ст.86 КАС України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачем в повному обсязі спростовано належними та допустимими доказами необґрунтованість висновків податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства та протиправність оспорюваних рішень, а тому суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, тому адміністративний позов слід задовольнити шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області від 26.11.2015 року №002681702 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності в розмірі 51 161,66 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 40 929,33 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 10 232,33 грн.; визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2015 року №Ф-259/1702 про донарахування суми єдиного внеску у розмірі 52 999,66 грн. та визнання протиправним та скасування рішення від 26.11.2015 року №00969/1702 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску у розмірі 3367,98 грн.

На підставі ч.1 ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1075,29 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області №002681702 від 26.11.2015 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2015 №Ф-259.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №00969/1702 від 26.11.2015 року.

Присудити на користь позивача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1075, 29 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.