Справа № 826/5730/14
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2016 р. м. Київ К/800/64706/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
на постанову та ухвалуОкружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014
у справі № 826/5730/14
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014, позов задоволено.

Не погоджуючись з названими судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення судів попередніх інстанції були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що:

- відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2010, за результатом якої складено акт №1874/26-58-17-01-17- від 11.10.2013;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»;

- на підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2013, яким позивачу збільшено податок з доходів фізичних осіб на суму 177 775,31 грн.

Також, судами встановлено, що на підставі досягнутої між позивачем та громадянином ОСОБА_5 усної домовленості, за дорученням останнього, за його кошти та на належній йому земельній ділянці позивачем розпочато будівництво житлового будинку. Для виконання зазначених робіт ОСОБА_5 передано позивачу 200 000 тис. доларів США, що підтверджується розпискою від 18.08.2010 та листом ОСОБА_5 на адресу позивача.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що отримані позивачем кошти для будівництва житлового будинку не є виручкою позивача у розумінні податкового законодавства та не мають відображатись у власному податковому обліку платника податків саме як виручка.

Суд касаційної інстанції такі висновки судів попередніх інстанцій вважає передчасними, як такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, з огляду на таке.

Положеннями ст.1 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (чинного на момент спірних правовідносин) передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання таким суб'єктом установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Згідно ст.2 названого Указу суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Відповідно до ст.2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника залежно від виду його діяльності.

Згідно ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, податку на додану вартість (крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків) та податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

Частиною 3 ст.1 названого Указу встановлено, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва.

Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку - фізичної особи у звітному податковому періоді.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 6 березня 2012 року по справі №21-34а12 та від 18 листопада 2014 року по справі №21-501а14.

Відповідно до ст.5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Оскільки названий Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду як фізична особа-підприємець.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи на підставі належних та допустимих доказів не досліджено відповідних обставин та не встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець і платник єдиного податку та які види господарської діяльності йому надано право здійснювати згідно свідоцтва.

Також, судовою колегією не вбачається обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що отримані позивачем кошти для будівництва житлового будинку не є виручкою позивача у розумінні податкового законодавства, оскільки судами при розгляді справи також не досліджено та не встановлено факт отримання позивачем коштів від ОСОБА_5 для будівництва житлового будинку саме як фізичною особою-підприємцем.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про те, що обсяг виручки позивача, який є платником єдиного податку, повинен складатися лише із сум винагороди у період, що перевірявся.

Таким чином, з метою визначення дійсної бази оподаткування позивача податком з доходів фізичних осіб судам необхідно встановити, чи отримані позивачем кошти, які надані ОСОБА_5 для будівництва житлового будинку, як суб'єктом малого підприємництва в розумінні Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», чи як фізичною особою.

За таких обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не вбачає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесені з дотриманням принципів законності та обґрунтованості у відповідності до приписів ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на неповноту встановлення судами попередніх інстанцій усіх обставин справи, що входять до предмету доказування, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 у даній справі скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний